BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0o4. 45 
på samma sätt, vanligen med en ny cell om året; efter några 
år börja yttre celler affalla, så att korkcellagren bibehålla 
sig vid antalet 3—4. En eller .annan fellodermcell kan af- 
skiljas 1 senare delningar. Hvad korkcellernas byggnad be- 
träffar, äro de alla försedda med en yttre förtjockad och i 
sin helhet förkorkad membran med undantag af den yttersta 
till kutikulan gränsande, hos hvilken kutikulan synes ersätta 
en dylik förtjockning. I vissa cellager, rundt om stammen 
gående, förtjockas äfven korkcellernas inre vägg, men dessa 
förtjockningsskikt äro, 1 olikhet med de förra, försedda med 
porer och förvedade. Då dylika korkeeller komma att ligga 
ytterst och en tid blifva utsatta för atmosferiliernas inverkan, 
förlora innerväggarnas förtjockningsskikt sin förvedning och 
visa derefter cellulosareaktion. 
Öfverensstämmande med den nu beskrifna arten äro Cra- 
tegus oxyacantha 1. och, för så vidt man kan döma af J. E. 
WeEiss korta beskrifning,! äfven Crategus sangwinea PALL. 
Alla Pomaceer hafva f. ö. enligt SANIo det gemensamt, att 
korkbildningen utgår från epidermis. 
Fam. Rosace2e. 
Rosa canina L. 
Karaktäristiskt för åtskilliga arter af slägtet Rosa synes 
vara, att korken, som vanligen ej utvecklas under de första 
åren, 1 sin första utbildning uppträder på långsgående med 
hvarandra parallela områden, hvarigenom assimilationsväfnad 
kan bibehålla sin plats på de mellanliggande delarne af stam- 
men. Vidare utbildas korken från en med tjock yttervägg 
försedd epidermis. 
Hos Rosa canina finnas små kollenkymsträngar af 3—6 
celler i radial riktning omedelbart innanför epidermis; de 
ligga ganska tätt och hafva säkerligen såsom sin vigtigaste 
uppgift att erbjuda de stammen beklädande taggarne fasta 
fästepunkter. För öfrigt kan den genom denna ytliga meka- 
niska väfnad ernådda böjfastheten vara behöflig för de yngsta 
grenarne, enär bastet utdifferentieras sent på hösten. Mellan 
dessa strängar når det underliggande klorofyllparenkymet 
INJLER WEISS: Anf. st.; sid. 63. 
