BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19. AFD. III. N:0 4. 53 
bladspårsträng, som ännu ej böjt sig in genom barken. I som- 
liga lister ligger kärlsträngen längre in och i andra finnes 
endast bastknippet kvar, i det att motsvarande bladspårsträng 
redan förenat sig med stammens centrala kärleylinder, som 
på dessa ställen gör utbugtningar mot stammens periferi. 
Bastet utgör öfverallt skyddsskenor för leptomet. Närmast 
de barkgående kärlsträngarna ligger inåt och på sidorna led- 
ningsparenkym, som äfven finnes innanför den 1 fårorna be- 
lägna assimilationsväfnaden, vanligen utgörande endast ett 
cellager. 
Assimilationsväfnaden består af korta pallisadformade 
celler, som i listernas sidor bilda 3—4 lager och företrädesvis 
äro riktade mot kärlknippet. Mellan listerna utgöres assimi- 
lationsväfnaden af 1—2 cellager med cellerna något utsträckta 
parallelt med stammens yta (Taf. II, fig. 7). Klyföppningarna 
äro utanför assimilationsväfnaden mycket talrika. — Bladspår- 
strängarne äro utan tvifvel af stor betydelse för assimilations- 
funktionen, så mycket mer som här saknas hvarje spår af en 
annan ej sällan hos assimilerande stammar förekommande 
ytlig vattenväfnad. 
Epidermis är försedd med ganska tjock kutikulariserad 
yttre vägg. Företrädesvis 1 stammens fåror bär epidermis 
talrika hår, som utgöra dels en skyddsanordning mot för 
stark transpiration, dels och 1 synnerhet hindra vatten att 
tränga in och afstänga klyföppningarne; 1 senare fallet så- 
ledes en anordning för transpirationens tryggande.! 
De assimilationsväfnadsförande listerna bli i det närmaste 
oberörda af den genom stammens tjocklekstillväxt orsakade 
ökningen i barkens omfång. Denna ökning försiggår nämligen 
1 de mellanliggande partierna, 1 fårorna, som härigenom ganska 
snart utplånas. Redan hos tvååriga grenar ligga listerna i 
följd häraf ganska långt åtskilda från hvarandra. Den för- 
ändring som listerna undergå, består deri, att deras bas blir 
bredare, på samma gång som assimilationsväfnadens celler 
erhålla en häremot svarande förlängning. 
Korkbildningen är dels lokal, i det att i partierna mellan 
listerna långsgående korkstrimmor utbildas från epidermis 
och de subepidermala cellerna, samtidigt med att epidermis 
! Jfr. KERNER: Pflanzenleben I, sid. 274 och följ. Utom hos en del 
stammar beskrifver K. liknande anordningar hos många blad, särskildt sådana, 
som äro bakåt sammanrullade. 
