BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 19: AFD. III. N:0 4. (fs 
Med hänsyn till korkbildningen hafva buskars och träds 
stammar blifvit indelade af olika författare efter olika syn- 
punkter. De härvid använda indelningsgrunderna äro oftast 
mer eller mindre vexlande. Platsen för korkbildningen är hos 
en stor del arter konstant. Hos andra förekomma vexlingar, 
hvilka dels äro att betrakta såsom undantagsfall, t. ex. hos : 
Syringa vulgaris, der fellogenet bildas i epidermis eller mera 
sällan i något af de närmast epidermis belägna cellagren, och 
Artemisia Abrotanum med fellogenbildning från olika lager 
af primära barkens yttre del; dels står initialskiktets olik- 
värdighet i topografiskt hänseende i samband med korkens 
bildningssätt, nämligen hos de med korklister försedda buskarne, 
i det att korklisterna vanligen utbildas från epidermis och de 
subepidermala cellagren, djupare in ju bredare de äro. 
Delningsföljden är, såsom visats t. ex. hos Hedera Helix, 
Symphoricarpos racemosus, m. 8. ofta högst vexlande, hvilket 
äfven framhållits af J. E. Weiss.! 
Året för korkens uppkomst är i viss grad konstant hos 
samma art, nämligen så till vida, att vissa buskar bilda kork 
första året, andra icke. För de senare kan tiden hos samma 
art vexla inom rätt stora gränser. I vissa fall synes en sådan 
vexling vara beroende af växlokalens fuktighetsgrad, 1 det 
att förutsättningar för en ökad transpiration och minskad 
möjlighet att ersätta densamma framkalla en tidigare kork- 
bildning, hvilket jag varit 1 tillfälle att iakttaga hos Myr- 
tillus nigra. 
Beträffande skyddsväfnadernas och särskildt korkbildnin- 
gens förhållande till arternas systematiska slägtskap hafva 
Weiss och på sätt och vis äfven Douriot påvisat, att en 
öfverensstämmelse mellan närstående arter är ganska vanlig. 
Här kunna i detta hänseende framhållas representanterna af 
ordningen Bicornes, hvilka utmärka sig genom sin långt in 
belägna korkbildning, och den ofta förekommande utbildningen 
af en endodermis. Flere äro dessutom utmärkta af en lakunös 
innerbark, såsom familjen Vacciniacee, Ledum, Andromeda. 
Stor öfverensstämmelse med Ericaceerna, särskildt Calluna 
vulgaris och Erica Tetralix visar den systematiskt afvikande 
Empetrum nigrum, som också i biologiskt hänseende står de 
nämda småbuskarne nära. Af slägten, hvilkas arter visa 
1 J.E. Weiss: Anf. st., sid. 38 och följ. 
