b AURIVILLIUS, PLANKTONUNDERSOKNINGAR. 



från fjordens mynning, der fjorden är djupast — 120 meter; 

 den andra i sundet mellan Stora Bornö och fastlandet, nära 

 den punkt der fjorden delar sig i Färlefs- och Saltkälle- 

 vikarne, och der djupet utgör omkring 40 meter. 



Hvad planktons allmänna kardkter på håda dessa stationer 

 beträffar, kan den betecknas såsom öfvervägande animalisJc. 

 Men en annan anmärkningsvärdare öfverensstämmelse visar 

 sig deruti, att sammansättningen af denna plankton på båda 

 ställena förändrar sig mot djupet / samma förhållande. Under 

 det nämligen vid ytan Copepoder och MolhiskmKjar utgjorde 

 hufvudmassan, uppträdde vid ett djup af 30 — c. 45 meter Ci- 

 lioflagellater mycket talrikt jemte de förra; och då bland Co- 

 pepoderna Faracalamis parvus Claits var den vida allmännaste 

 vid ytan, visade sig samma art fåtalig vid 30 — 45 met. djup, 

 under det motsatsen egde rum med en annan art, Pseudoca- 

 lanus elongatus Boeck. 



Vid stationen Alsbäck. der planktonprof togos både 

 från ytan, 25, 30 och 45 meters djup, visade plankton från 

 25 meter en nära öfverensstämmelse med ytans, plankton från 

 45 meter deremot med 30 meters. Gränsen mellan dessa 

 ganska utpräglade faunor faller således mellan 2^^ och 30 

 meter. Men just rid detta djup hcfann sig samma dag, enligt 

 de hydrografiska undersökningarne, gränsen mellan de vatten- 

 slag, som, på grund af olika salthalt och temperatur och deraf 

 förmodade härkomst, af O. Pettersson och Gr. Ekman ' fått 

 namnen haitiska (af 15 — 31 *' „„ salthalt) och bankvattnet (af 

 32—33 " 00 salthalt). 



Af planktonprofven från stationen Alsbäck ensamt framgår 

 vidare att under 45 meter ned mot bottnen djurlifvet var fat- 

 tigt både pä arter och individer, men dock företedde en och 

 annan egendomlighet t. ex. förekomsten af stora, till 18 mm. 

 långa Pilmaskar, hvilka ej träffades samtidigt högre upp mot 

 ytan. Ofre gränsen för detta vattenlager sammanfaller med 

 öfre gränsen för det s. k. Nordsjövattnet (af 34" ,,o salthalt), som 

 fyller Gullmarsfjordens djupaste delar och vid denna tid genom 

 fjordtröskeln var afstängdt från sambandet med samma vat- 

 tenslag i Skagerak. 



Hvad i öfrigt de enskilda djurformer beträffar, som erhöllos 

 mer eller mindre talrikt inom de olika vattenlagren, äro de 



' O. Pettersson och G. Ekman, Grunddragen af Skageracks och Katte- 

 gats Hydrografi. K. Sy. Vet.-Akad. Handl. Band 24. N:o 11. 1891. 



