8 AURIVILLIUS, PLANKTONUNDERSÖKNINGAR. 



vid de båda yttre linorna, under det den mellersta linan — 

 när luckorna äro stängda — fastskrufvas vid en från axelns 

 midt utstående kort häfstångsarm. Medelst vefven sänkes 

 derpå håfven till det djup som önskas — detta afläses på en 

 under cylindrarne anbragt skala — och derpå höjes (eller 

 sänkes) den mellersta cylindern '/ig hvarf förmedelst en i en 

 fals på den närmast cylindern fallande hake, hvilket har luc- 

 kornas öppnande i håfrajamingen till följd. Skola flere håfvar 

 samtidigt arbeta, sker naturligen detta öppnande samtidigt 

 för dem alla, sedan den sist anbragta nedfirats på det be- 

 stämda djupet. 



Sjelfva håfningen sker under det båten gör helt sakta 

 fart, i hvilket fall linorna, under för öfrigt gynsamma ström- 

 förhållanden på djupet, intaga ett i det närmaste vertikalt 

 läge och håfningen i verkligheten sker på det djup som önskas, 

 förutsatt att linornas tyngder äro tillrä(!kligt stora. Genom 

 luckornas horizontala inställning vid öppnandet och ramarnes 

 anordning för öfrigt, är nämligen apparatens motstånd huf- 

 vudsakligen begränsadt till det som åstadkommes af sjelfva 

 siktduken. 



Utom vid ytan, der vanligtvis en stor linonhåf begag- 

 nades, gjordes med denna nya apparat planktonfångster ned 

 till de största fjorddjupen, åtminstone 90 meter, och i Ska- 

 gerak, der arbetet delvis hindrades af hårdt väder, åtminstone 

 till 40 meters djup. 



Likasom vid Augusti-expeditionen undersöktes stationen 

 Alsbäck från ytan till 90 meters djup, derjemte togs en sta- 

 tion strax innanför fjordmynningen, »Gullmarns tröskel», och 

 en station i viken vid Kristineberg. Under färden norrut 

 togs äfven prof af ytplankton i Marstrands hamn. 



I öppna Skagerak gjordes undersökningar på några sta- 

 tioner i linien Marstrand — (). Risör, hvilka under före- 

 gående hydrografiska expeditioner blifvit undersökta, nämligen 

 Stat S. VII, S. IX och S. X, samt dessutom på Stat. A. XV, 

 belägen 10' W. om Hållö fyr. 



Tages nu i första rummet Gullniarsfjordens plankton i 

 betraktande, visar sig dess allmänna karakter helt olika den- 

 samma i Augusti, så till vida som Diatomaceer och Ciliofla- 

 gellater i November utgjorde liufvudmassan, under det Cope- 

 poder, Molluskungar m. fi. trädde i bakgrunden. Och detta 

 förhållande kan med så mycket större skäl anses betecknande 



