BIHANU TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 20. AFD. IV. N:0 3. 11 



(den 21 November) vattnets saltlialt pä den senare stationen 

 större — 32.12 Voo — än på den förra — ol.os %o — och den 

 baltiska strömmen sålunda mindre uppblandad på Stat. S. IX 

 än på Stat. S. X. Tilläggas bör, att på alla de öfriga fångst- 

 ställena — der icke ett enda exemplar af djuret erhölls — 

 vattnets sälta utgjorde o2.09 — 35.05 "oo- Ehuru visserligen mer 

 omfattande undersökningar öfver Baltiska hafvets plankton - 

 förhållanden med särskild hänsyn till hydrografin hittills saknas, 

 gifva dock dels Prof. W. Lilljeborg.s, Prof. G. Lindströms, Dr. 

 L. KoLMODiNS och Dr. O. Nordqvists m. fl. iakttagelser inom 

 skilda delar af området norrut till Åland, dels Kieler-Kommissio- 

 nens arbeten beträffande S. Ostersjöfaunan och slutligen den här 

 nedan bifogade redogörelsen för planktonhåfningar under mars 

 månad detta år vid Nidingarne (utanför Warberg) och vid 

 Svinbådan (i N. Öresund) vid handen, att Ccntropafjes hamatus 

 är en inom baltiska hafvet temligen allmänt och konstant 

 uppträdande djurform. Dess föreJcomst i Skagerah under de 

 nämnda omständigheterna kan således anses lemna ett hevis för 

 dess härkomst från motsatt håll mot de ofvan nämnda fem 

 planktondjuren. 



Äter andra planktondjur, som vid denna tid uppträdde 

 både i Gullmarsfjorden och Skagerak, men under Augusti- 

 expeditionen ej anträffades, torde på grund af deras hittills 

 kända utbredning samt deras sporadiska uppträdande vid Bohus- 

 läns kust — efter häftig pålandsvind eller -strömmar — få 

 antagas hafva inkommit från öppna Nordsjön. Sådana äro de 

 båda Copepoderna Anomalocera Patersoni Templeton och Lahi- 

 docera WoUastoni Lubbock. 



Från biologisk synpunkt har fyndet inom (jullmarsf jorden 

 i November af små — 5 mm. långa — ungar af lancettfisken 

 intresse. Under det nämligen djuret såsom fullvuxet alltid 

 lefver på sandbotten, t. ex. i Bohusläns skärgård på flere 

 ställen såsom vid Gåsö, Nordbonden och Wäderöarne, och 

 ungarne äfven blifvit anträffade öfver dylik botten, erhöllos 

 dessa ungar i midten af Gullmarsfjorden, resp. på 15 och 30 

 met. djup. der botten öfverallt är lera eller slam. Då det är 

 föga antagligt, att ungarne kunna fortlefva i en annan om- 

 gifning än de fullvuxna, äro de sålunda likt otaliga andra 

 planktondjur, hvilkas ställflyttning såsom fullvuxna är in- 

 skränkt, för sin fortvaro beroende deraf, att hafsströmmarne 

 föra dem till ett för deras fortsatta utveckling tjenligt område. 



