BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 20. AFD. IV. NIO 3. 15 



endast 5 i det senare och bland de 15 förtjena isynnerhet tre 

 ett särskildt omnämnande. 



Främst bland dessa må ställas en Pteropod, Limacina halea 

 Möller, hvars egentliga utbredning faller inom N. Atlanten 

 och Ishafvet och som på grund af sitt pelagiska lefnadssätt 

 endast på vissa tider — vid häftiga pålandsvindar eller 

 -strömmar — visar sig vid Norges norra och vestra kuster, 

 men då i mycket stora massor, som med begärlighet slukas af 

 sillstimmen. Och emedan djuret såsom sillföda skiljer sig — 

 mindre fördelaktigt — från de vanliga slagen af »sillåt), har 

 detsamma af de norska fiskarena fått namnet »svart»- eller 

 »krudtåt», på grund af den färg det ger ej blott närings- 

 kanalen, utan äfven omgifvande delar hos den fångade sillen, 

 hvilken i detta fall anses oduglig till saltning. Emedan näm- 

 ligen djuret ej blott är skalbärande utan skalets mjnming 

 tillika är försedd med ett operculum, som hindrar de mjuka 

 delarnes beröring med det yttre mediet, försenas i hög grad 

 smältningen af denna föda i sillens ventrikel, så att, om sillen 

 tages ur vattnet innan smältningen afslutats, de små djuren 

 ruttna inom sitt skal och förruttnelsen sprider sig till de 

 omgifvande kroppsdelarne. 



Att detta djur erhölls bland maginnehället hos den nämnda 

 sillen i Gullmarsfjorden var så till vida oväntadt, som det- 

 samma ej alls förekom samtidigt på någon planktonstation 

 vare sig i Skagerak eller Gullmarn och då hittills ej är kändt, 

 att det uppträder i sådan mängd inom dessa farvatten, att 

 det kan sägas ega betydelse för sillstimmen. Det antagandet 

 ligger derföre nära, att dessa djur, på grund af sin nyss- 

 nämnda egenskap att länge kunna bevaras osmälta i sillens 

 ventrikel, af sillen förtärts i ett aflägsnare farvatten än det 

 undersökta Skagerakområdet. Hvar detta skett måste visser- 

 ligen f. n. lemnas derhän, men sannolikt är, på grund af 

 denna Pteropods kända förekomst, att det egt rum vid Norges 

 SV. eller V. kust. 



Afven två andra djurformer, Copepoderne Centropages 

 typicns Kröyer och Lahidocera WoUasfoni Lubbock tyckas tala 

 för, att den föda som intagits ej uteslutande härrörde från 

 den dåvarande fjordplankton, utan delvis härstammade från 

 öppna Skagerak. Båda funnos visserligen i fjorden, men i 

 mycket ringa antal, under det att åtminstone den förra var 

 temligen allmän i Skageraks ytplankton och dessutom båda 



