50 
tabulardelen och i det närmaste lika lång som afståndet 
emellan acetabula. De både inre höftbenskanterne höja sig 
starkt framtill på ömse sidor om ländkotorna, så att en tem- 
ligen djup sulcus ileo-lumbalis dorsalis derigenom bildas, 
hvilken är bred och framtill föga vidgad. Öfver höftbenen, 
som framtill täcka de två bakersta refbenparens bas, går en 
ganska skarp crista transversa, hvilken dock hos A. arborea 
är betydligt svagare och mera rundad. Med sin yttre kant 
skjuta höftbenen ej obetydligt ut öfver främre änden af sitt 
benen, och i bakre kanten äro de bågformigt urringade — 
hos A. arborea svagare — samt utskicka der en spetsig 
processus ischiadicus. Sittbenen äro långa, temligen breda 
och med sin nedre kant såväl vid främre som bakre änden 
ett stycke sammanvuxna med blygdbenen. Dessa äro mycket 
smala, jämnbreda och nå baktill ej obetydligt ut öfver sitt- 
benen. På undre sidan finner man fovea lumbaris temligen 
rymlig och djup och genom den sista ländkotans starka diapo- 
physer tydligt skild ifrån fovea ischiadica, hvilken senare åter 
omärkligt öfvergår uti fovea pudendalis. De emellan sacral- 
kotornas diapophyser befintliga, ursprungligen rätt stora, run- 
dade hålen försvinna med den tilltagande åldren nästan full- 
komligt. Foramen ischiadicum är medelmåttigt stort, ovalt, 
med öfre kanten betydligt öfverskjutande den undre. Foramen 
obturatorium är långt och smalt, baktill något vidgadt”). 
V. Extremiteterna. 
Hos Alauda. 
A) De Främre. 
Öfverarmen kort och något böjd, vid öfre änden vidgad 
med ett aflångt artikulationshufvud emot skulderbladet; på 
!) Hos Upupa är bäckenet betydligt längre och smalare; höft- 
benen framtill starkt nedböjda oeh hopvuxna med den närmast 
framom belägna ryggkotans breda diapophgser; höftbenens inre kant 
framtill föga upphöjd, hvarför ock blott en mycket grund, framtill 
starkt vidgad fovea ileo-lumbalis dorsalis der bildas; blygdbenen 
mycket långa och smala. 
