lä 
och är, från ledknappen räknadt, riktadt bakåt och uppåt, dock 
så, att det är mera horizontalt än vertikalt. 
Kilbenet'). 
De delar deraf, som, utgående från kilbenskroppen, till 
stor del bilda orbitalväggen och motsvara ale magne (= 
ento-sphenoideum pw. = orbito-sphenoideum JuXL., PARKER 
== aliheloides Seu.), äro vid sin öfre kant framtill urringade 
af det stora, förut nämnda, på gränsen emellan ale magna, 
pannbenets orbitaldel och silbenets crista galli belägna hålet. 
Äfven nertill äro de i framkanten urringade af ett annat ovalt, 
mindre hål. På sin främre yta äro de temligen jämna, utan 
några starkare framskjutande muskelfästen, och visa nertill 
en stor rund utbugtning för thalami optici. De till en stor 
del af dem bildade processus postorbitales äro långa, smala, 
spetsiga, nedåt riktade och med sin spets sammanvuxna med 
processus temporales. Emellan dessa finnes ett ovalt hål, 
hvarigenom musculus temporalis går. På kilbensvingarnes 
inre, konkava sidazgår en skarp, horizontal list, som fram- 
till går strax ofvan det mindre af de nyss nämnda hålen, 
foramen opticum, och fortsättande sig bakåt öfver tinningbenen 
förenar sig med de förut omtalade på hjässbenens inre sida 
gående kammarne, hvilka fortsättas på nackbenets insida. Kil- 
benskroppen är kort och bred och på undre sidan täckt af 
os tympanicum, som sammanvuxit med densamma, och af- 
smalnande framtill bildar ett långt, på undre sidan rundadt » 
rostrum, hvilket vid sin främre ände är uppåtböjdt och upp- 
till hopvuxet med silbenet. Sella turcica är djup, fyrkan- 
tig, ungefär qvadratisk, och dess bakre vägg visar 1 midten 
en ganska stor öppning, så att af densamma finnas blott de 
smala sidostyckena qvar, och i spetsen af dessa sitta de små 
processus clinoidei posteriores. Clivus Blumenbachii sluttar 
starkt, utan att dock vara fullt vertikal. 
1) Parker, Selenka m. fl. hafva antagit ett bakre och ett främre 
kilben, hvilket Magnus anser vara olämpligt och oriktigt, dels emedan 
benets sönderfallande i 2 delar blott inträffar hos unga ex. och dels 
emedan ett dylikt sönderfallande ej är sällsynt hos däggdjuren och 
således ej karakteristiskt för foglarne. — Magnus: amf. st. sid. 25. 
