9 
tårbenet'). Inga tydliga suturer finnas emellan pannbenen 
och de dem omgifvande benen hos fullvuxna exemplar. 
Hjässbenen. 
Dessa ben äro af medelmåttig storlek, betydligt mera 
breda än långa, starkt kullriga och skilda från pannbenen af 
en svagt bågböjd sutura coronalis, som dock snart försvinner. 
Den öfver pannbenen längs sutura sagittalis gående fåran fort- 
sättes stundom in på hjässbenen, men är der ganska svag. 
Linew semicirculares gå ej så högt upp, att de nå hjäss- 
benen, och följaktligen sträcka sig ej heller fosse temporales 
in på dem. På deras inre konkava sida fortsättes en på 
pannbenens inre sida längs sutura sagittalis löpande upphöjd, 
i midten med en fåra försedd, list, men delar sig ungefär 
midt emellan deras främre och bakre kant uti två, hvilka 
göra en spetsig vinkel mot hvarandra och bilda en tydlig 
gräns emellan den främre och den bakre hjärnskålskaviteten. 
Nackbenet. 
Den ofvan foramen magnum eller nackhålet belägne 
delen, pars superior, sammanväxer tidigt med de närgrän- 
sande delarne af såväl nackbenet som af hjässbenen och tin- 
ningbenen, hvarför ock dess förhållande till de sistnämnda 
och dess utsträckning på bredden är mycket svår att nog- 
grannt bestämma, så framt man ej eger en tillräcklig mängd 
af mycket unga exemplar, hos hvilka denna sammanväxning 
ej inträdt eller åtminstone ej fullbordats. Som författaren 
ej haft tillgång på sådana, kan han ej med säkerhet uppgifva 
utsträckningen af ossa epotica och således ej heller af öfre 
nackbenet. Dock tyckes af själfve formen på benet de förra 
vara små, rundade och det senare följaktligen bredt, i full 
öfverensstämmelse med det af Macnus beskrifna förhållandet 
hos Sylvierna”?). Det är kullrigt isynnerhet på midten, hvarest 
derigenom bildas en tydlig, ehuru ej särdeles hög knöl, pro- 
tuberantia occipitalis externa. Linea semicircularis supe- 
2) Magnus :”anf. st. sid. 21. 
