33 
lång som innertåns bägge till hopa tagne. Den medlersta tån öf- 
verskjuter i längd de båda andra med nästan hele sin yttre led. 
Klorne å framtårna äro sammantryckte, från sidorna 
temligen starkt böjde, den å yttertån är minst, den å mellan- 
tån störst. Baktåns klo vexlar hos olika arter, så att han 
hos A. arborea är kortare och starkare böjd. Hos A. arvensis 
är han nästan rak, blott nära spetsen svagt böjd och är något 
längre än mellantån utan klo såmt starkare hoptryckt”). 
De undersökningar, hvilkas resultat författaren i denna af- 
handling sökt framställa, hafva varit alldeles för ofullständiga 
för att deraf skulle kunna dragas store slutsatser. Dock torde 
af beskrifningarna framgå, att Alauda i sin osteologiska bygg- 
rad visar en jämförelsevis ringa likhet med Upupa, närmast 
hvilken den bland Clamatores blifvit stäld, och att denna nära 
slägtskap, om han finnes, måste sökas från andre synpunkter. 
Vidare synes Upupa i detta afseende visa flera olikheter med 
de öfriga till Clamatores hänförda slägten (t. ex. i bildningen 
af sina gomben, öfverkäkens gomutskott, okbågarnes korthet, 
höftbenens form, men framför allt genom formen på skulder- 
apparaten), utan att det lyckats författaren att med tillhjelp 
af det material, han haft att tillgå, finna en enda förenings- 
länk dem emellan; ty Irrisor, som såväl i de nämnda som 
äfven i flere andra hänseenden visar en så påfallande likhet 
1) Ehuru egentligen ej hörande till ämnet torde en kort be- 
skrifning på metatarsens beklädnad ej vara utan intresse, eftersom 
lärkorna just på grund af dennes beskaffenhet blifvit hänförda till 
Clamatores. Såväl på metatarsens yttre som inre sida går en 
långsgående sutur, som delar beklädnaden uti en främre och en 
bakre skena. Den främre skenan är af 6—-7 tvärgående, bågtor- 
migt böjde suturer afdelad uti småplåtar, af hvilke de öfverste och 
nederste äro kortare än de medlerste. Bakre skenan är likaledes 
afdelad af 4 fina, svagt bågformigt böjde suturer, som alle gå på 
ungefär lika afstånd från hvarandra; men af de derigenom upp- 
komne småplåtarne äro den öfverste och nederste vanligen betyd- 
ligt längre än de medlerste. Desse tvärsuturer på bakskenan äro 
ej så grofve som den främre skenans och ej sällan otydlige, så 
att de någongång undgått all uppmärksamhet af författarne. 
