39 
ken, då det periferiska nervrörets sammanhang med hjernan icke 
är afbrutet, ledes till hjernan, hvarest den uppfattas af medvetandet. 
Med skäl har man tillerkänt nervsystemet en positiv och 
central betydelse inom de organer som sammansätta organismen; 
men genom detta nervsystemets centrala förhållande till de peri- 
feriska delarna, är äfven dess beroende af dessa nödvändigt: ty 
om ock en punkt kan blifva medelpunkt för mångfaldiga cirklar, 
är 1 en gilven cirkel medelpunkten bestämd af periferien. Nerv- 
verksamheten måste, likasom all organisk verksamhet, åtföljas af 
en minskning af dess materiella substrat, hvilken måste ersättas. 
Denna ersättning af materie vinnes genom blodets inflytande, 
hvilket i allmänhet afgifver material för materieomsättningen i 
organismen. Att företrädesvis nervcellerna från blodet upptaga 
och bereda den materie som innehålles uti nervrören, är högst 
sannolikt, i hvilket fall den strukturlösa membran som omkläder 
cellen spelar samma roll som tunica propria i de secernerande 
körtlarna. Ehuru nervcellen torde utgöra likasom ett enkelt se- 
kretionsorgan för nerymaterien, måste man äfven tillerkänna den 
strukturlösa membran (neurilemet) som omkläder nervrören i 
nerverna, förmåga att ur blodet upptaga protein-föreningar, nö- 
diga för nutritionen af nervrörens innehåll. Utom det nutrierande 
inflytande, som blodet utöfvar på nervsystemet, utöfvar detsamma 
genom blodkulorna ett retande inflytande på nerverna, hvarige- 
nom dessa likasom väckas till aktion. Men i organismen fram- 
twåda äfven de öfriga organerna som sammansätta densamma i 
ett eget förhållande till nervsystemet såsom det centrala och be- 
stämmande i organismen. Till följe häraf måste äfven störingar 
i ett eller annat af de organer som sammansätta organismen fram- 
kalla en störing i uervsystemets normala funktion. Af dessa i 
korthet framstållda anmärkningar ansåg sig Prof. kunna härleda 
förekommande störingar inom nervverksamheten från fyra huf- 
vudorsaker: 
