•2 i 



fireii Jö47, 1^48 och lö50 anslallde i Kiiusaniosotkeii (öialt metl 

 anledning at en vid IVernielt' 1837 npptaclvt gnidlörande drilsteri 

 utröna, huruvida niimnda adla metall verkligen, sitsom nian hade 

 någon orsak alt fuiinoda, i sådan rniingd lanns i dessa trak- 

 ter, alt den kunde tillgodogöras. Undersökningarne leninade, såsom 

 bekant, ett nekande resultat; den enda positiva vinst af desam- 

 ma blef en ntirmare kännedom af Riuisainosocken i hydrogra- 

 fiskt och geognosliskt afseende. 



På gränsen emellan Kuolajärvi och Kemilräsk begynner 

 den genom Lappland fr.ui norrska snöfjellen kommande Maan- 

 selkä sin sträckning genom Kuusamo. Dess riktning är först 

 sydlig; men förändrar sig snart i en sydvestlig och utskickar 

 mot söder en gren till vestra stranden af Kitkajärvi, i det den 

 sjelf vänder sig mot vesler. Snart förändrar den helt och hål- 

 let sin riktning mot ö. och bibehåller denna under llere krök- 

 ningar, tills den mellan sjöarna Joukkamo- och Naamangajärvl 

 vänder sig mot s, o. och slutligen i södra delen af socknen för- 

 delar sig i tveime grenar; den östra grenen stryker utefter ry- 

 ska gränsen ner mot söder, den vestra äter bildar en utlöpare 

 till norra stranden af Uleåträsk. Tillfölje häraf delas Kuusamo 

 af Maanselkä i tvenne nästan lika stora hällter, af hvilka den 

 östra uttönuner sin vattemnassa i llvila hafvet och den vestra i 

 Bottniska viken. Enda^.t den östra delen undersöktes vid guld- 

 expeditionen. 



Hvad de här uppträdande bergens pelrografiska beskaflen- 

 het vidkommer, så förete de sanmia enformighet, som är så egen- 

 domlig för Finlands geognostiska bildning. Större delen af soc- 

 ken intages af plutoniska massor, genom hvilka ett mägtigt bälte 

 af skifferberg luigefär IVån ONO till VSV stryker. Diorit i 

 olika varieleler uppträder i hvardera dessa regioner, ulan att bilda 

 någon egen region; i de plutoniska bergen och företrädesvis i 

 syenlt bildar den gångar, i ski (lerbergen hopar den sig till hela 



