n3 



socken, Katiala i Kuortaue, Kivivuoreiivehmais, Härkilsaari och 

 Kaviluskallio, de tre sistnämnda invid eller inom Torroby i 

 Tammela socken, Björksktlr nära Eknäs i Pojo och Raitasuo- 

 qvarzbrolt vid Penikoja by i Soniero socken, som uppräknas 

 som fyndorter för tanlaliten. I en undersökning, som finnes in- 

 förd i Vet. Soc. Akter Tom IV p. 564 har dock Lic Norden- 

 skiöld visat, att Tantalilen från Pojo rätteligen är liolumbil, 

 hvarföre för tantalit endast sex fyndorter numera äro kända. 

 Af dessa äro de ojemförligt rikaste och anmärkningsvärdaste : 

 Skogböhle, som tillika är det äldsta lantalitbrott och Häriväsaari, 

 der äfven likasom vid Skogböhle stora och utbildade lantalitkry- 

 staller anträffats. — Hvad nu först Skogböhle lantaliten vidlvommer, 

 så funno redan de äldre experimentatorerue, att detta mineral 

 uppträder i tveune olika varieteter, hvilka de skilde genom be- 

 nämningarne: tantalit med kafFefärgadt pulver och t. med kanel- 

 brunt pulver, den förra uppträdande 1 större mängd men med 

 mindre specifik vigt än den sednare. Ehuru Tammela tantaliten 

 skilde sig från tantalit med kalfefärgadt pulver endast genom en 

 större jernhalt, uppställde man dock treune olika tanlalit-species 

 eller varieteter och antog i Skogböhliten tantalen ingå med en 

 annan oxidationsgrad än i de tvenne andra. Man har sålunda haft: 



1. Tantalit med kaffefärgadt pulver, Kimito-Tantalit, spec. 



v. = 7,03 — 7,3, (Fe + Aln) Ta; 



2. Tantalit med kanelbrunt pulver, Skogböhlit, spec. vigt = 



7,6-8,0, (9Fe + Mn) ta^; 



3. Egentlig Tantalit, Tammela Tantalit, spec. vigt— 7,2 ; Fe Ta. 

 Tilläggas kunde här ännu, att då man i de finska Tan- 



taliterna i allmänhet funnit, en ringare mängd tennoxid än till 

 ex. i Finnbo- och Broddbo-tanlalit, har man sammanslagit dem till 

 en varietet med namnet Sidero- eller Ferrotantal, till skilnnd från 

 Cassiterolantal, hvarunder man sammanförde de tennrika tantal- 

 varieteterna. 



