76 



den nordligaste udden på deinia kust: Valdagiibskoi navolok ocli 

 öarne Aiuskie ostrovä vid 70" noidl. br. Under var vistelse här 

 voro vi dagligen till sjöss ocli vi sökte genom anställda draggnin- 

 gar |i3 olika djup sainl genom atl inedlölja på de rysska Lap- 

 parnes fiskarfärder undersöka och samla hafsdjur så fullständigt 

 som möjligt. I Neiden uppehöllo vi oss till den 23 Augusti, då 

 vi till fots begåfvo oss till Eiiari träsk och återsågo den 27 £na- 

 riprestgård. 1 hopp atl ännu, ehuru årstiden redan var långl 

 framskriden och snön på (jellen började inkräkta allt större ge- 

 bil, kuiuia ulrätta något under en färd lill Peldooivi m. II. högre 

 berg i Enari, tågade vi ut på en exkiusioil norrut, men ständig 

 snöyra och de på fjellen vexande snömassorna, Ivungo oss alt 

 inskränka våra exkursioner till Uoddälderna. 8edan vi nu blif- 

 vil öfverlygade oui att för vårl ändamål intet synnerligt mera 

 var att vinna och den dagligen sjunkande temperatiu'en började 

 ingifva fruktan, att en tidig vinter skulle af>kära vår återfärd på 

 sonunarföre, så beslöto vi att bryta upj) och lemna Enari. Den 

 4 September reste vi åter ölver Enarlträsk till Jivalojokis myn- 

 ning och elter några dagars uppehåll der, vandrade vi öfver fjel- 

 len till Sombioträsk samt styrde sedan utför Luirojoki och Ke- 

 mlelf till Kemilräsk, der vi liamnade den 12 September. 



Vi kunna här lemna endast några flyktiga och ofulistän- 

 dlgi uppgifter om vår verksamhet, men såsnart vi hunnit nog- 

 gramiare granska våra skördar, skola vi afgifva en fullständig 

 relation om resan och dess resullater. Bland de förnämsta ögon- 

 märken vi hade föresatt oss var att bestämma nordliga gränsen 

 för djurs och vexters geografiska utbredning och vi halva älven 

 varit i tillfälle alt i många fall rycka denna gräns vitla högre 

 än hittills varit bekant; sasorn, bland foglar lör C\trii)catcictes 

 'j^nltaliifi Enari, P(>(lcc(-ps riihiicnUls Ivillilä o. s. v. Uti meller- 

 sta och nordliga Enari förekomma inga ormar mer, men Ldcer- 

 t(i vivipara logs ännu vid Ishafskusten. Af Lands- och Söt- 



