1J5 



skelverkan vid reflexrörelsen anatomiskt kunde förklaras. Eidiot 



ö 



detta skulle hvarje gaugliecellgrupp hafva 2 poler, af hvilka den 

 främre ledde sitt urs])rung från lijeruau, utgörande ledare för 

 viljan ocii den nedre utgjordes af reilexnervenie, vid livilkas 

 verksamhet urladdning måste ulgå ur cellgrupperne, med påföljd 

 af coordinerad muskelsammandragning. 



Köllik er har deremot uppträdt såsom bestridande ner- 

 vernes ursprung ur ryggmärgen och ställt sig i deras led, hvilka 

 anse alla nerver hafva ett direct ursprung frän hjernan. Volk- 

 nianns resultat genom mätning af nerverne ocli deras jemförelse 

 med ryggmärgens tjocklek söker han att up|ihäfva genom att 

 fästa uppmärksamheten vid den större finheten af nervrören i 

 ryggmärgen jemförelsevis med dem i de peripheriska nerverne, 

 hvilket ö ch il 1 i ng *} har vederlagt: Kölliker har förhlselt 

 såväl nervrörens urspiung ur de midlipolära gangliecellerne som 

 dessa cellers inbördes sammanhang genom ett nät af fina rör, 

 och då han påslår att iiervrören i ryggmärgen korsa sig, med- 

 gifver han att delta icke sker mer än till en del, så att en nerv, 

 som utgår från högra sidan af ryggmärgen, innehåller nervrör så 

 väl från samma sida som från den vänstra sidan, hvilket icke 

 synes öfverensstätnma med den erfarenhet, att vid en spontan 

 haemorrhagie pä ena sidan af hjerji-heiuispharen förlamning in- 

 träffar ä den motsatta hälften af kroppen, under det iiervverksam- 

 heten pä samma sida är iidlkomligt ostörd, hvilket icke skulle 

 kunna förklaras, om endast en sådan partiell korsning förekom- 

 mer i ryggmärgen, som Kölliker antagit. Kölliker råkar 

 1 motsägelse med sig sjelf, dä han meddelar experimenterne af 

 von De en, Stilling och Eigenbrodt öfver den frivilliga 

 rörelse, som också efter halfsidig genomskäring af ryggmärgen 

 skulle förekomma inider det ställe der genomskäringen skett. 



*) De medulla; spinalis texttira, ralioue iiipriniis habita origiiiis cerebralis 

 nervorum spinalium. Dorpat 1852. 



