177 



till följe af samma instinkt, med starkt böjd kropp och nosen 

 skjuten under buken emellan de bakre extremiteterna, en sådan 

 ställning, som mest bidrager till befordrande af oftanamnda kon- 

 traklion. Häraf förklaras äfven ganska natin-ligt björnens hastiga 

 återkomst till sitt normal-tillstånd, då densamma af en eller annan 

 orsak stores i sin vintersömn. Då hos de djur, hvilka ligga i 

 full vintersömn, nerv-veiksamheten, och till följe deraf sensibili- 

 teten, till den grad hvilar, att de icke känna eller kunna uppfatta 

 afven en ganska stark retning, ar detta icke förhållandet med 

 björnen. Denna bibehåller då ännu förmågan att, medelst sinnes- 

 nerverna och de sensibla hudnerverna, emottaga och i hjernan 

 uppfatta de emottagna intrycken, deröfver reflektera och rusa upp 

 ur sitt läger, då den toniska krampen och kontraktionen i dia- 

 phragma i och med detsamma upphör, samt blodets cirkulation 

 kan obehindradt för sig gå. Härmed är äfven vinterdvalan upp- 

 häfven. 



I sammanhang med det föregående anmärkte Prof. B o n s- 

 dorff, att, hos en gammal björnhona, å hvilken han anställt sina 

 undersökningar öfver blodkärlsystemet, tarmkanalen, af 18 alnars 

 längd, samt ventrikeln voro fullkomligt toma pä spär af njutna 

 födoämnen, tunntarmarna innehöllo en betydlig mängd, med epi- 

 thelii fjäll uppblandadt, tjocktflytande, halfkoaguleradt slem, och 

 gallblåsan, hvilken var ovanligt stor, befanns hel och hållen fylld 

 af mörk galla. I afseende å tarmkanalens körtlar, anmärktes en 

 särdeles stark körtel i portio pylorica af ventrikeln, hvilken ännu 

 icke blifvit närmare undersökt, och, utom fyra enskilda Pejerska 

 körtlar, en ungefär 3 alnar lång dylik körtel, alla belägna å den 

 mesenterii fäste motsatta sidan af tarmen. Dessutom förekommo 

 spridda under slemhinnan utan någon ordning små, ännu icke 

 mikroskopiskt undersökta, solitära körtlar, hvilka Professoren för- 

 modade böra anses såsom motsvarande de Brinmerska körtlarna 



23 



