7. 
antager RB. sex half- eHer mellanvindar hos våra förfäder nem-- 
ligen: 
itä-pohja, itä-kaakko, meri-kaakko, meri-länsi, luode- 
länsi och luode-pohja, hvilkas läge tillkännagifves af sjelfva 
namnsammansättningen, blött man erinrar sig, att meri i den fö- 
rekommer för etelå. 
Ännu mindre fördelningar af horisonten kunde finnarne 
namngifva t. ex. den emellan pohja och itapohja liggande vin- 
den med idänkorvainen (|. idånpuolinen) pohjatuuli, den. 
emellan itä och itåpohja med pohjankorvainen . polijanpuo- 
linen) itätuuli, den emellan itä och itäåkaakko med. kaukonkor- 
vainen itäåtuuli Oo. s. V. 
Enligt allt detta skulle våra förfäder således haft skilda ut- 
tryck för inalles 24 särskilda, dels kardinal-- dels mellan, dels 
mindre (fjerdedels-) vindar. 
”När finnarne, fortfar R., för 6 å 7 århundraden tillbaka 
kommo i förening med Sverige, och tillfötje deraf började äfven 
i afseende å väderstreckens låge foga sig efter det svenska (Ger- 
maniska) bruket; hafva de ursprungliga finska benämningarne 
småningom fått efter svenskan jemkade bemärkelser, så att tå för 
det närvarande betyder öster och Länsi vester. De återstående 
gamla kardinalbenämningarne Kaakko och Luodet gåfvos åt 
mellanvindarne Sydost och Nordvest: men för de öfriga tvenne 
Germaniska mellanvindar Sydvest och Nordost kunde i finskan 
icke fås egna namm, hvarföre sydvest nu kallas meri-länsi och 
nordvest itä-pohja. Detta gäller isynnerhet om de> finnar, som 
bo vid hafvet, hafva tätare umgänge med landets svenska invå- 
nare och vid sin seglation begagna den utländska kompassen: 
De inåt landet boende finnarne vilja änuu bibehålla sina ur- 
sprungliga väderstrecks-punkter, ehuru här och der med: större- 
eller mindre afvikelser.” 
