10 
WNW vessi-kare-tuul; 
NW loed, loed-tuul, länd, vessi-tuul; 
NNW — Zoed-pohhki. 
Jemför man nu äfven dessa benämningar med de före-- 
gaende, så finner man, att ehsterne ännu mindre ån finnarne för 
de flesta vindar och väderstreck hafva något öfverallt konstant 
namn. Någon orsak till denna ombytlighet är redan antydd; 
vidare förklaring lemnar några namns sjelfva etymologi. Så be- 
tecknar etelå i sig sjelf ingenting annat ån stallet framför, och 
hänför sig till den tid, då boningsrummen hos våra förfåder voro 
utan fönster, såsom ännu skogsbadstugorna och lappkåtorna. 
Man ställde då dörröppningen åt den varmare, södra sidan, för att 
åtminstone om sommarn, då dörren kunde hållas öppen, ljuset 
derigenom fick tillträde till det eljest mörka rummet, och för att 
rummet äfven eljest vore bättre skyddadt mot de skarpa nordan- 
vindarna, hvilkas inträngande genom den vanligtvis illa tillslutan- 
de dörren varit svårt att förhindra utan en sådan omtanke. Nam- 
nets härledning af esi (urspr. ete) är den vanliga, regelrätta för 
ortnamnen i allmänhet förmedelst tilläggsändelsen Zå (2a). Det 
var således egentligen stället framför stugan, som först hette 
etelå, och derefter kom hela den ditåt liggande trakten jemte 
vinden, som deröfver blåste åt stugan, att få samma namn. Som 
dock för lokalens särskilda beskaffenhet, och någongång äfven af 
vårdslöshet, dörren stundom kunde komma att stå några grader 
på sidan från middagslinien, så kunde. till följd deraf det ena 
ställets etelå vara litet olikt ett annat ställes, om ock med ordet 
i allmänhet betecknades söder. 
Det motsatta väderstrecket benämndes pohja af ordet 
pohja botten, hvarmed man ursprungligen betecknade den midt- 
emot dörröppningen liggande delen af rummet, numera perå. 
Ännu i denna dag har ordet pohja betydelsen af den midtemot 
