12 
nämningarna, som enligt det förut anförda hos finnarne och i 
synnerhet hos ehsterne varit rådande. Det är helt naturligt, att 
eftersom en trakt varit mer öppen för vinden från ett eller annat 
håll, den äfven företrädesvis antecknat den och nyttjat till dess 
benämning ett i språket redan förut tillgängligt ord, om det ock 
ej alldeles passat in derpå. Föröfrigt har jag ej funnit några 
grundade skäl för att instämma i Renvalls antagande af sex 
kardinalvindar hos fornfinnarne. I Kalevala X: 394—396, der 
det kunnat vara anledning att nämna kardinalvindarne, förekomma 
ej flere än fyra, och efter anteckningar från olika orter i landet 
hafva de ej heller blifvit flere. Med sina mellanliggande vindar 
heta de: 
N pohja, pohjo, pohjahnen, kaarnapohja ; 
NO = koillinen, otuksinen, puoli-öinen, kesåpäivän-nousu. 
(0) itä, koillinen, påivän-nousu ; 
SO — kaakko, kako, vesi-etela, halk-etelå, murkinapåiväinen ; 
S etelå, suvi, meri, paivän-ala, korkein etelä; 
SW JIounas, lintu, linnun-ilma, puoloinen; 
W länsi, luode, meri, påwvän-lasku ; 
NW /Iuode, halkipohjonen, kesäpåivän-lasku. 
Äfven lapparne och tschuderne äfvensom öfverhufvud alla: 
i Ryssland boende finska folkslag känna, så mycket jag af de 
magra ordförteckningarna öfver deras språk kunnat finna, endast 
fyra kardinalvindar, hvilket äfven talar mot antagandet af sex så- 
dana hos våra förfäder. 
Societetens sekreterare gjorde några meddelanden ur en 
snart utkommande disputation, hvari förk., fils mag. K. Pipping, 
söker ådagalågga tillvaron af en ny metall i tvenne mineralier, 
hvilka hau under en vistelse i Esbosockeus skärgård om som- 
maren 1846 anträffat inom Sököby derstädes. Dessa mineralier, 
