42 
Sekreteraren anmälde, att till: societeten ankommit en skrift 
på engelska språket, som varit förelagd: Representanternas hus i 
Förenta Staterna i Ns Amerika och som' innehåller rättegångs- 
handlingar: i en prioritetstvist emellan tvenne amerikanska lä- 
kare, hvilka begge göra anspråk på äran att först hafva upptäckt 
eterns: eller den s. k. svafveleterns döfvande och anaesthetiska 
verkningar på organismen. Då soc. erhållit del af detta doku- 
ment, tyckes det vara i sin ordning, att hon äfven tager notis 
om: dess innehåll, hvarföre jag utber mig att i korthet få redo- 
göra för detsamma. 
Då mov slutet af år 1846 den första underrättelsen om 
den märkvärdiga amerikanska upptäckten anlände till Europa, 
uppgafs D:r Jackson allmänt såsom den verklige upptäckaren 
af ifrågavarande underbara verkan hos eterångorna och hans namn 
nämndes i bredd med mensklighetens största välgörares. I Ame- 
rika visste man dock ej mycket af den del Han hade i denna 
upptäckt; det varen annan D:r, en tandläkare Morton, som 
förtjensten: af ifrågavarande upptäckt nästan utan gensägelse till- 
erkändes. Det rätta förhållandet var följande, såsom synes af 
närvarande: skrift: Morton, ehuru han af Medicinska Senaten vid 
Universiteter i Baltimore Hade erhållit ”Doctoris Medicigradum”, 
befattade: sig hufvudsakligen med tandsjukdomar och lifnärde sig 
som praktisk: Dentistu För att vinna de för hans yrke nödiga 
kemiska insigternaj studerade han på D:r Jacksons laboratorium i 
Boston och-bodde inom; hans familj. Der föreföllo tandoperationer 
esomoftast och fråga blef engång, om man ej med något medel 
kunde lindra: den smårta som åtföljde tänders utdragning. Då 
sade D:r Jackson ”in a humerous manner” att han engång 
applicerat eter på en tand, som skulle utdragas och gjort det med 
framgång. Han berättade tillika, att studenterna i Cambridge 
brukade fukta sina näsdukar med eter för att genom inandning 
af ångorna döfva och berusa sig, Oaktadt D:r Jackson hade 
