43 
sig bekant dessa tvenne fakta, gjorde han dock ingenting för att 
från dem draga några slutsatser och underlåt alla experimenter, 
som hade kunnat leda honom till någon användning i stort af 
desamma. D:r Morton deremot uppfattade hela betydelsen af 
dessa vinkar och från sommaren 1844 till våren 1846 arbetade 
han i särskildta skof med foglar och hundar, som han döfvade 
med eter och om sommaren 1846 gjorde han med framgång ett 
försök på sig sjelf. Men då han skulle experimentera med ett 
par af sina vänner misslyckades försöket alldeles: i stället att 
somna blefvo de mera upplifvade ån de förut varit. Ehuru ned- 
slagen af denna motgång forlorade han dock ej modet: det be- 
fanns snart, att den eter han sednast användt, wvar förorenad af 
alkohol, svafvelsyrlighet och andra inblandningar. 
Han begaf sig till D:r Jackson och erhöll af honom 
utan att förråda sina stora förhoppningar, anvisning på ren eter 
och några nödiga apparater. Omedelbart derefter inandades han 
sjelf eterångor med önskad påföljd. Ännu samma afton kom till 
honom en man, som ville. hafva en tand utdragen; Morton låt 
honom inandas eterångor och ryckte ut tanden, utan att mannen 
visste af hela operationen. Detta skedde d. 30 September 1846. 
Omedelbart derefter tillkännagafs upptäckten för åtskilliga kirur- 
ger på hospitalerna och blef allmänt konstaterad, 
Under allt detta förhöll sig Jackson skenbart ganska 
passivt; han öfvervarade ej någon operation förr än den 21 Nov. 
och först d. 2 Jan. 1847 begynte han i samtal med kirurger 
tillkännagifva, att han hade någon del i upptäckten. Emellertid 
hade Morton uttagit patent och lofvade D:r Jackson, så- 
som erkänsla för denna hans andel i upptäckten, 500 dollars. 
Jackson debiterade Morton för denna summa ”och detta är 
första gången han antecknat någonting rörande ifrågavarande 
upptäckt”. D:r Jackson hade dock tagit sina mått och steg. 
Den 13 Nov. sände han till Elie de Beaumont i franska ve- 
