49 
ras antingen direkt genom verklig uppmätning eller indirekt ge- 
nom vissa mer eller mindre vilkorliga värderingar af nederbörds- 
mängden. Hvilketdera af dessa bestämningssätt leder till säkrare 
resultater kan icke sättas i fråga, men det sednare måste likväl 
tillgripas, då det förra antingen är omöjligt eller ock medförer 
kostnader, som af en enskild observator ej utan kännbar uppoff- 
ring kunna bestridas. Omöjlig är nu nederbördens uppmätning 
8 
visserligen icke —> endast en större grad af noggrannhet deri med- 
förer svårigheter — men i alla fall behöfves dertill ett egendom- 
ligt mätningsinstrument, en ombrometer eller regnmätare, och ett 
sådant förmenar man ej stå 1 hvars och ens förmåga att anskaffa 
eller förfärdiga. Valet måste derföre bero af en jemförelse emel- 
lan de begge ifrågavarande methoderna. 
Att utan mätning bestämma nederbördsmångden, det vill 
såga värdera densamma, efter antalet af de dygn, något slags ne- 
derbörd (utom dagg och rimfrost) inträffat, gifver en ganska osä- 
ker jemförelsegrund hufvudsakligen derföre, att perioden af ett 
dygn är i detta hänseende allt för lång, emedan t. ex. I timmes 
och en 24 timmar fortfarande nederbörd komma att betecknas 
med samma siffertal. Det år sålunda tydligt, att man komme san- 
ningen mycket närmare redan derigenom, at tiden för hvarje 
dygns nederbörd antecknades i kortare tidsmått t. ex. i timmar. 
Dock är det klart, att tiden utgör blott en faktor i bestämningen 
af nederbördsmäångden, men styrkan eller häftigheten deraf den 
andra. Denna kunde likasom vindstyrkan hänföras till vissa klas- 
ser t. ex. duggregn, medelmåttigt regn, häftigt regn och störtregn, 
hvilka för korthets skull betecknades med 1, 2, 3 och 4. Anteck- 
nades sålunda för hvarje regndag graden af regnets styrka jemte an- 
talet af de timmar detsamma fortfarit, erhölle man genom multi- 
plikation af dessa begge faktorer data, hvilka åtminstone kunde 
tjena till en jemförelse emellan eller en relativ bestämning af 
7 
