57 
'en höjning — stående måhända i sammanhang med den vid hafs- 
kusten uppvisade -— som för alltid skilde Höytiäinen från Pyhäselkå 
och uttorkade sandåsen på 1! versts afstånd från närmaste sjö. 
Så mycket jag ock hemödade mig att finna sötvattens- 
konkylier såväl i sanden, som i torflagret, hvilket sistnämnda 
genom sin humussyra år särdeles egnadt att skydda djurqvarlef- 
vor från förruttnelse, så lyckades det mig dock icke att upptäcka 
något spår af sådana. Den förut nåmnda sänkningen af landet 
och i följe deraf äfven sandåsens undervattensursprung kunde man 
derföre sätta i fråga, om ej å andra sidan de nordiska sjöar- 
nas fattigdom på lägre djur vore, så känd, att dylika qvarlefvor 
kunnat undgå en flygtig betraktelse, utan att verkligen vara 
frånvarande. Sänkningar af marken, till och med af stora sko- 
gar, äro från flera ställen 1 det öfriga Europa kända; brunkolet 
har desamma att tacka för sitt ursprung, de mångenstädes under 
hafvet befintliga skogarna låta ej annorlunda förklara sig och till 
och med i den historiska tiden bära pelarena af Serapis templet i 
Puzzuoli vittne om hafvets nivåförändringar eller med andra ord 
om landets sänkning och höjning. I Finland har man, så mycket 
jag vet, förut icke uppvisat någon sänkning af marken, hvilket 
man dock måhända bör tillskrifva mera bristen på geologiska 
iakttagelser, än på dylika möjligvis alldeles icke sällsynta före- 
teelser. På samma resa, men innan jag besökte ifrågavarande 
ställe vid Pyhäselkä, berättades mig, isynnerhet i Pelgjärvi 
socken, om sjöar, på hvilkas botten trän skulle förekomma i 
upprättstående ställning. Då egnade jag denna företeelse ingen 
uppmärksamhet, men anser det dock löna mödan att omnämna de 
gängse berättelserna, till vägledning för framtida forskningar, 
hvilka kunna ådagalägga, att der liksom på många andra ställen 
dylika sänkningar af marken ägt rum. 
Efter de anförda utvecklingsmomenterna af ifrågavarande 
företeelser, skulle det ej vara utan intresse att om ock blott unge- 
8 
