60 
sandmassa, behöfdes vågslag al många århundraden, om vi mäta 
de då verksamma naturkrafterna med de nuvarandes måttstock. 
Först efter den sista eller tredje höjningen, hvarigenom sand- 
åsen uppställdes som en vattenskilnad emellan de ofta nämnda 
sjöarna, rycktes norra Karelen (t. ex. Pielis, Nurmis, Libelitz och 
en del af Ilomantz) ur vattnet och blef i stånd att upptaga en 
befolkning. 
Hvad som hittills blifvit sagdt om Finlands befolkande, 
gälde blott södra Karelen, dock är det mer än sannolikt, alt 
vestra Finland åtminstone icke förut, utan samtidigt befolkades 
och att just den landsträcka, som blef torr efter första höjningen, 
utgjorde den brygga, på hvilken den stora finska folkvandringen 
från Öster framskred mot vester. Detta påstående stödjer sig på 
arkeologiska iakttagelser. I södra Karelen, Tavastland, Nyland; 
Åbo lån och i södra delen af VVasa län anträffas ofta i jorden 
stenredskap (verktyg och vapen) tillhörige landets äldsta inbyg- 
gare, hvilka ännu icke ägde kännedom om någon inetall. De äro 
i den anförda terrängen öfverallt nästan lika och skilja sig med 
få undantag icke från de skandinaviska fornsakerna af samma 
slag. Häraf kan man sluta till ett liktidigt befolkande af Finland, 
likasom att Finlands och Sveriges första innevånare tillhörde 
samma. stam. Enligt Nilssons forskningar var det Lapparne, 
den finska folkvandringens förelöpare, hvilka undanträngdes af 
ett celtiskt folk, som kände kopparn — äfven i Finland kan en 
kopparålder' uppvisas — tills de slutligen i Sverige af innebyg- 
garena från den historiska tiden, i Finland efter. de nuvarande 
Finnarnes invandring, som kände jernet, tvungos att intaga den 
nordligaste delen af dessa begge länder. Hvad jag i det föregående: 
anförde om det norra Karelens sista; befolkande, finner måhända 
sin bekräftelse af några arkeologiska iakttagelser, som jag sist- 
lidne sommar var i tillfälle att göra. Uguniemi, Sordavala och. 
Suistamo socknar voro. rika på sådana stensaker, i Ilomantz var. 
