Sammanträdet den 3 Mars 1846. 
F öljande vetenskapliga föredrag förekommo : 
Om mekanismen vid respiration och spiro- 
meterns betydelse för bröstsjukdo- 
marnes diagnostik. af Prof. 
Bonsdorff. 
Emedan den för lifvets fortbestånd så vigtiga respirato- 
riska verksamheten är utmärkt genom vexelverkan mellan de ga- 
ser, som förekomma uti det venösa blodet och den atmosferiska 
luften, ifrån hvilken syre upptages, utgör det periodiska förnyan- 
det af luften i lungorna ett nödvändigt vilkor för det gasutbyte, 
som utmärker andedrägten. Vid vanlig respiration, utmärkt ge- 
nom omvexlande utandning och inandning, är luftens spänning 
i lungorna underkastad ganska ringa förändring. Denna spänning 
ökas genom åtskilliga omständigheter, som verka en stegring af 
in- och utandningen, denna må sedan gifva sig tillkänna genom 
ökadt antal eller djup af den rythmiska ut- och inandningen. 
Frivilligt kan luftens spänning i lungorna ökas eller minskas ge- 
nom ökad sammandragning af de muskler, som verka vid ande- 
drägten, ibland hvilka de, som sammandraga sig vid inandnings- 
momentet af andedrågten, äro betydligt flere och starkare än de, 
hvilka verka vid utandningen. Denna inandnings-musklernas 
öfvervigt framför dem, som verka vid utandniugen, är af den 
största vigt, med hänseende till det motstånd, som lungorna ut- 
öfva mot den inträngande luften genom sin elasticitet, hvilken 
har sin materiella grund i de elastiska fibrer, hvilka förekomma 
a lungblåsorua. Med tillhjelp af manometern har detta tillstånd 
blifvit bestämdt till 6 millimeters tryckning å en qvicksilfverpelare, 
Detta af lungornas elasticitet härrörande motstånd ökas likväl un- 
der lifstiden genom lungornas egen sammandragningsförmåga, . 
