6 Yrjö Hirn. 



den beundran med hvilken han kommenterat krigssångerna i Fänrik Ståls sägner, för 

 att förstå att det i hans lugna väsen dolde sig en rent österbottnisk stridbarhet. Där- 

 för vågar man äfven antaga att det varit ett slags valförvandtskap, som ledt honom in 

 på hans studium af den spanska epopén. Spanien var för honom ett di-ömniarnas land 

 med hvilket han i sin fantasi gjort sig förtrogen redan innan han sett det. Det för- 

 tjänar nämligen anmäikas, att Estlanders vidlyftiga och noggranna undersökningar om 

 Campeadorens fälttåg blifvit utförda med hjälp af kartor och resehandböcker. 



Det räckte emellertid icke länge, innan han fick tillfälle att besöka de trakter, 

 där sången om Cid hade diktats. Hans vetenskap, estetiken, i hvilken konsthistorien 

 ingick som en viktig beståndsdel, nödvändiggjorde upprepade resor i utlandet. Redan 

 under åren 1859 till 1860 hade han sålunda, särskildt för bedrit vande af konsthistoriska 

 forskningar, vistats i Danmark, Tyskland, Belgien och Frankrike. Och om hösten 1863 

 kunde han begifva sig på långfärd till England, Frankrike, Italien och Spanien. Under 

 dessa resor mottog han många intryck som voro af annan art än dem hemlandet kunde 

 erbjuda, och som delvis värkade i motsats mot dessa. Söderns natur eröfrade hans sinne 

 för lifvet. Han fann visserligen icke i utlandets diktning någonting, som skulle ha ledt 

 honom att förgäta de nordiska idealen, men själfva omgifningen i främmande land kunde, 

 åtminstone tidtals, förefalla honom förmånligare än förhållandena i hemmet. Så fick hans 

 uppfattningssätt, som varit och förblef patriotiskt, den kosmopolitiska färgning, som så 

 ofta gjort sig gällande i hans skrifter. Jag tänker härvid icke så mycket på det att 

 han i enskilda, ofta omtalade och helt visst grundligt missförstådda yttranden har ut- 

 talat sig till förmån för individens rätt att välja sig ett land, och ännu mindre på det 

 att han, när han var missnöjd och bitter, kunde klaga öfvei' tillståndet hos oss med en 

 melankolisk hopplöshet. Hvad för honom som estetiker är mer karaktäristiskt än dessa 

 politiska stämningar, är att han af sitt personliga uppfattningssätt kände sig dragen mot 

 en landskaplig omgifniiig, som var af annan art än hemlandets. Han hade lärt sig 

 skatta allt hvad Italien bjöd åt synen och formsinnet, och i dessa intryck fann han 

 något som svarade mot hans eget lynnes kraf på fasta konturer och bestämd gestalt. 

 Det objektiva, episka draget i hans natur, som gjorde honom obenägen att beundia 

 lyi-ismen i Topelius' diktning, och som hindrade honom att i det modärna ljus och luft- 

 måleriet se något annat än en teknisk virtuositet, stod hos honom i vägen föi' en full 

 uppskattning af det nordiska landskapets egendomliga skönhet. Huru betecknande är 

 icke i detta afseende den lilla uppsatsen Hvarför reser du till Italien, som med allt 

 hvad den yppar om sin författares åskådningssätt är värd att ställas vid sidan af före- 

 draget om Svartsjukans nätter. 



Denna artikel, som år 1890 publicerades i tillfällighetsbladet Nornan, är skrifven 

 i form af en dialog mellan en konstälskare, som uttaUir Estlanders egna meningar, och 

 hans unge vän, en målare i hvars ord man tycker sig igenkänna ett uttryck för Albert 

 Edelfelts åsikter. Målaren håller på storheten i våra sjöars och våra furuåsars skönhet. 

 Men när han slutat sitt loftal, så afbryter den äldre interlokutören honom med ett fram- 

 hållande af de många icke måleriska elementen, som gått in i hans beskrifning. „Det 

 tyckes mig" säger han „som om vår nordiska naturs storhet vore mycket sammansatt, 



Tom. XLII. 



