Axel Olof Frendenthal. 5 



hamn för att studera nordisk fornkunskap under ledning av Thomsen, Herbst ocli Worsaae. 

 För denna resa erhöll Freudenthal av universitetet i Helsingfors ett understöd, stort 300 

 rubel silver. Ai-betet sköttes här, likasom i Uppsala, med stor flit men fick ett hastigt 

 avbrott. Freudenthals hälsa hade varit klen redan i Uppsala, och i Köpenhamn fick 

 han en blodstörtning, som lade honom på sjukbädden i Frederikshospitalet. Läkarna i 

 Köpenhamn i-ådde honom nu att avbryta studierna och begiva sig till södern, och samma 

 uppmaning fick han av deras yrkesbröder i Stockholm och Helsingfors. Hösten 1862 

 reste Freudenthal därför jämte tre olyckskamrater till Alger. Där tillbragte han en 

 sorglig vinter. Alla kamraterna dukade under för lungsoten, och själv blev han endast 

 sämre. Till Europa återvände Freudenthal i maj 1863, flackade en månad omkring i 

 Schweiz och Syd-Tyskland, varpå han i Frankfurt fick en svårare blodspottning, som 

 tvang honom att intaga sängen. Av läkaren som skötte honom fick Freudenthal då det 

 goda rådet att begiva sig till dr Brehmers kuranstalt i Görbersdorff, ett råd som även' 

 följdes. Kui'en hade ovanligt gynnsamma verkningar, och ännu på hösten, sedan Freu- 

 denthal återvänt till Helsingfors, fortgick förbättringen med raska steg, tack vare de 

 föreskrifter som dr Brehmer givit sin patient. 



Under konvalescensen, som räckte ett helt år, måste Freudenthal nästan helt och 

 hållet avhålla sig från sina studiei-. Hösten 1864 begynte han skriva på sin avhand- 

 ling 'Einar Skålaglams Vellekla' och inlämnade början av densamma till Consistorium 

 Academicum för tävlan om ett ledigt 'understöd för unga litteratörer'. Stipendiet gavs 

 även åt honom, ehuru några finsksinnade medlemmar av konsistoriet uttalade den me- 

 ningen, att studier, som gingo i den av Freudenthal inslagna riktningen, ej borde upp- 

 muntras. 



Genom stipendiet bereddes Freudenthal möjlighet att fortsätta sina studier utan 

 skuldsättning. I maj 1865 utgav han sin nyssnämnda avhandling fullständig såsom 

 spécimen för docentur i 'fornnordiska språket och antikviteterna'. Sina arkeologiska stu- 

 dier hade Freudenthal nämligen icke övergivit utan bedrivit jämsides med språkforsk- 

 ningen. I 'Literär Tidskrift' publicerade han vid denna tid några artiklar av arkeolo- 

 giskt innehåll, samt råkade därvid i polemik med Sven Nilsson. Striden inbragte Freu- 

 denthal lovord från många håll. 



Vid denna tid fanns det vid Helsingfors universitet ingen, som kunde bedöma 

 Freudentlials avhandling, varför man såg sig tvungen att som expert anlita Uppsala- 

 professorn Carl Säve. Säves utlåtande var mycket förmånligt, men det lät vänta på 

 sig rätt länge — det är dagtecknat den 27 jan. 1866. Ännu voro icke alla svårig- 

 heter övervunna. Freudenthal hade mäktiga vedersakare, som sökte hindra hans utnäm- 

 ning, men de lyckades endast fördröja den. I november 1866 erhöll Freudenthal do- 

 centur i sin älsklingsvetenskap. 



En forskningsresa till svenska Nyland företog Freudenthal under sommaren 1868. 



Under lantdagen 1872 petitionerade R. och Adeln samt Borgareståndet om inrät- 

 tande av en professur i svenska språket vid universitetet, men först 1876 inrättades en 

 fast e. 0. professur i svenska språket och litteraturen. Consistorium Academicum föreslog 



Tom. XLU. ,\ 



