I. Magiska siffror. 
I Rök III är kapitlet XVII, sidd. 225—237 helt och hållet egnat åt talförhällandena på 
Rökstenen. Sophus Bugge och Magnus Olsen hava genom sammanlagda iakttagelser 
ansett sig kunna uppvisa, att en addition av runtecknen inom olika avsnitt av inskriften påfal- 
lande ofta leder till talen 16 eller 24 eller till multipler av dessa tal. Antalet runor i den yngre 
rundraden var 16, i den äldre 24. Bugge och Olsen antaga, att ristaren avsiktligt uppdelat 
skriften i avsnitt, innehållande runor till ett antal av n x 16 eller n x 24. 
Jag har på mer än ett håll mött tvivel på riktigheten av dessa 'arithmetische Kunststücke', 
och inför offentligheten hava dessa tvivelsmål tagit sig uttryck hos Brate i Rök III, sid. 272 À, 
mindre eftertryckligt i Rök IV, sid. 254. 
Emellertid har Magnus Olsen i uppsatsen 'Om Troldruner, Fordomtima II, Uppsala, 
1917 till full evidens uppvisat, dels att man tillagt runraden en magisk betydelse, dels ocksä, 
att man vid formuleringen av besvärjelser, som nedskrevos med runor, gärna avpassade det så, 
att runornas antal blev en jämn multipel av antalet runor i runraden. Ett fullkomligt slàende 
bevis för riktigheten av M. Olsens uppfattning är det faktum, att fyra inbördes sammanhän- 
gande och i magiskt syfte författade halvstrofer av Egill Skallagrimsson innehålla envar 3 x 24 
runor, om de àtergivas i 900-talets runskrift. Likartat är förhällandet med tvà halvstrofer, som 
i Snorra Eddan tillskrivas Volu-Steinn. 
Att dessa talförhällande skulle inträtt genom ett verk av slumpen, mäste jag med M. Olsen 
hålla för alldeles uteslutet. De 'artimetiska konststycken’, som S8. Bugge och M. Olsen till- 
trott Rókristaren att utföra, äga sålunda oomtvistbara motsvarigheter på annat hall. 
Pk : Under dessa förhållanden kunde det synas överflödigt att upptaga det ifrågavarande spórs- 
målet till förnyad behandling. Jag har dock ansett mig böra göra detta och kan härvid àbe- 
ropa tre olika skäl. För det första hava Bugge och Olsen icke varit fullt eniga om den 
utsträckning, i vilken skapandet av talförhällanden àsyftats av Rökstenens ristare!, och några 
av de argument, som finnas framställda i Rök III, synas mig osäkra. För det andra hava 
flere uppeubart avsiktliga aritmetiska grupperingar av inskriftens runor ännu icke blivit upp- 
SÅ märksammade. För det tredje vill jag ej försumma något tillfälle att kraftigt betona de arit- 
ga metiska anordningarnas avsiktlighet, ty blott pa denna väg fàs säkra bevis för, att Rök-ristaren 
! Se M. Olsen Fordomtida II, sid. 26, not. 2. 
N:o. 1. 
