8 Hvco Pıprine. 
Ill. Beteckningens konsekvens. . 
I de två närmast föregående kapitlen tror jag mig hava visat, att ristaren av Rökstenen 
tillåtit sig några små inkonsekvenser, i det han. stundom mot huvudregeln dubbelskrivit en runa 
eller en runsättning, stundom upptagit ett ramstreck med ljudvärde i sina sifferkalkyler, stundom 
icke, samt stundom gett en bindruna talvärdet 1, stundom värdet 2. I det stora hela mäste man 
dock giva honom det erkännandet, att han i sitt beteckningssystem ädagalagt en anmärknings- 
vürd konsekvens. Sälunda anser jag, att ristaren undantagslöst tänkt sig den yngre runraden 
uppställd och uppdelad på följande sätt: 
tbmir:hnias:fupark. 
Vidare häller jag före, att både den direkta ljudskriften och lónnskriften undantagslöst bör 
läsas i riktningarna vänster—höger samt uppifrän—nedät. 
I D, sid. 5 gjorde jag mig ännu skyldig till en inkonsekvens, i det jag efter Brates 
föredöme läste de 10 upp- och nedvända lönnrunor, som avsluta e III, i orätt riktning. Detta 
fel här jag emellertid rättat i E och F. Det är förlätligt, att Brate icke lagt märke till någon 
av de nämnda, rätt korta och undanskymda notiserna!, men detta förbiseende och det fullstän- 
diga ignorerandet av min framställning i D, sid. 21f., där en ny förklaring av kvistrunan Pp i f 
givits, hava vållat, att Brate kommit på villospår i en mycket viktig principfråga, av vars 
rätta lösning inskriftens tolkning i hög grad är beroende. 
Jag syftar här närmast på ett uttalande av Brate i Rök IV, sid. 249, där han säger, att 
jag i strid med A läser lónnrunorna i Æ från vänster till höger, samt att "läsningen av runkorsen 
från vänster till höger synes betünklig. då annars lónnrunorna läsas från- höger till vänster”. 
Om det är Brates mening att med detta yttrande påbörda mig en serie inkonsekvenser, 
så har han säkert orätt, ty jag läser alltid från vänster till höger och uppifrån nedåt, vare 
sig det är fråga om lönnskrift eller direkt beteckning, både i avsnittet h och annorstädes. Lika 
mycket far Brate vilse, om han tror, att läsningen höger—vänster står fast för något enda av 
de med lóunskrift tecknade styckena. Trots Läffler, C, sidd. 208 gäller detta allra minst om 
avsnittet h. Allt detta skall jag påvisa i den följande framställningen, där de olika avsnitten 
av runinskriften systematiskt skola genomgås. 
Vid avsnitten a, b, c, d, g behöver jag icke uppehålla mig, emedan alla uttolkare här läst 
från vänster till höger och, då flere rader följt på varandra, läst raderna i riktning uppifrån 
nedåt. Om runornas ordningsföljd i alfabetet lämna dessa avsnitt icke någon upplysning. 
I avsnittet e läser jag raderna uppifrån nedåt, och inom varje rad fortgår läsningen från 
vänster till höger. Den tredje raden utgör blott ett skenbart undantag. Emedan runorna här 
stå upp- och nedvända, måste läsaren tänkas stående på huvudet. Då sker utläsningen i rätt 
riktning, vànster—hóger. De tio lónnrunorna i slutet av raden motsvara härvid runföljden m i f. 
(Se Pipping, F, sidd. V f). 
' E har dock anmälts av v. Grienberger i Jahresbericht 34 (för år 1912), Leipzig, 1914, sid. 142, 
Tom. XLIX. 
