10 Hvao Pıpeınc. 
gen vid stenens topp. En av orsakerna till att Läffler föredragit den aviga läsningen àr 
den, att han betraktar det som säkert, att man vid läsningen av toppkorsen (i avsnitten i och k) 
bör fortskrida i riktningen nedifran—uppät (Läffler, C, sidd. 191 ff, och sid. 207). Såsom 
jag skall visa vid behandlingen av rungruppen à, finnes det dock även här ingenting, som fram- 
tvingar avig läsning av lönnskriften. I gruppen k är avig läsning helt enkelt omöjlig. 
En omständighet, som bidragit till, att Läffler läst avsnittet h avigt, är väl den tolk- 
ning han givit de tio lónnrunorna i e III, dem han utläser e wp = ’alltid uppåt. Läffler 
finner i dessa ord en anvisning om att vissa partier av lönnskriften böra läsas nedifrån uppåt. 
Läfflers tolkning av de nämnda lönnrunorna synes mig icke övertygande och har förkastats 
både av Bugge i Rök III, sid. 131, not 1 och av Brate i Rök IV, där en helt annan tydning 
av de nämnda runorna gives. Detta av Läffler framförda argument för avig läsning av 
runorna i h kan sålunda lika litet vara bindande för Brate som för mig. 
Ej heller kan jag fästa någon vikt vid, att den punkt, som synes avsluta stycket h (se 
nedan, sid. 15) får sin plats ovanför sista runans halva höjd, om man läser rungruppen h så 
som jag gör det. 
I avsnittet i! på stenens toppyta läses runföljden biari från vänster till höger. Då de 
två sista runorna äro ställda i båge nedåt, synes detta antyda, att läsaren här skall vrida syn- 
fältet ett halvt varv runt och följaktligen läsa runkorsen på toppen sålunda, att stenens bakre 
yta tänkes liggande vänd uppåt. Därvid fås den av Bugge funna läsningen au -iu -is, om 
man börjar i vänstra övre hörnet och läser alla korsen medsols. Läsningen au-iu-is godkän- 
nes både av Läffler, Nord. stud., sidd. 191 ff. och av Brate i Rök IV, sid. 255. 
I avsnittet & fås, om man börjar i vänstra hörnet upptill och läser korsen medsols 
ulnirupR. 
Denna läsning, som Läffler i B, sid. 2 kommit mycket nära?, är först framstäld av mig 
(i C, sidd. 17 ff.) och godkänd av Bj. M. Olsen och av v. Friesen (i D, sid. 14. Bugge 
och Brate läsa runkorsen i avsnittet k fran höger till vänster, men detta måste vara oriktigt, 
emedan runan p därvid ryckes ätskils fran den lónnruna, med vilken den är samstava. Detta 
argument har framhållits av mig redan i C, sid. 19 och D, sid. 29, och dess vikt har erkänts 
bàde av v. Friesen i D, sid. 14 och av Brate i Rók IV, sid. 249. 
Till det som nu sagts vill jag för säkerhets skull foga, att skriften i a, c, d och g visser- 
ligen börjar nere vid marken och avslutas närmare toppen, men att detta icke innebär någon 
läsning nedifran uppät. Ty skrivytan tänkes i dessa fall vid avläsningen bibehällen i det lod- 
rüta planet men vriden 909 kring sin tyngdpunkt. Härvid fäs den normala läsningen vánster— 
höger. 
Kort sagt, sa som jag läser inskriften, röjer sig icke pa en enda punkt någon inkonsekvens 
i fråga om grupperingen av runorna inom alfabetet tbmlR : hnias : fupark eller i fråga om den 
riktning ristaren inslagit, dä han fogat runa till runa. Alla de tolkningar, vid vilka man förut- 
sütter en annan gruppering av den yngre runraden eller en annan riktning för utläsningen av 
! Se teckningen i kap. XX. 
? Emedan det ännu icke hade uppvisats, vilken runrad ristaren använt, kunde den rätta lósningen ej ut- 
finnas vid denna tidpunkt. 
Tom. XLIX. 
