12 Huco Pıprine. 
IV. En av ristaren fölid substitutionsprincip. 
I matematiken gäller som "känt den satsen, att en storhet kan substitueras für en annan, 
om de báda storheterna äro identiska. Utanför matematikens omräde har man ofta tummat pà 
denna sats och tillåtit sig substitutioner, även där det är fråga om ting, som endast erbjuda 
vissa inbördes likheter, eller om variabler, som kongruera blott i vissa fall. Sådana felaktiga 
substitutioner har man stundom gjort omedvetet, stundom medvetet och då i avsikt att på lek 
eller allvar bedraga en annan. 
Omedvetna substitutioner av detta slag spela en stor roll vid spràkutvecklingen. Den av- 
skyvärda frasen ’använda sig av’ uppkom för omkring trettio àr sedan i Sverge genom füljande 
substitution : 
använda = begagna, alltså 
använda sig av = begagna sig av. 
Av stort psykologiskt intresse är en uppgift, som Hildebrand meddelar i Sveriges 
Medeltid, III, sid. 609. Bland meddeltida helgonreliker har man funnit en, som liknar en män- 
niskohand, men vid närmare undersökning visat sig vara en sälfot. Den riktiga förklaringen till 
detta faktum är också funnen av Hildebrand, som påpekar, att det fanns ett helgon med 
namnet Phocas. Reliken kunde betecknas som manus phocæ om också ej som manus Phocce. 
Här föreligger ett fall av felaktig substitution, som grundar sig på en tillfällig ljudlikhet, 
och som skett i bedrägligt syfte. Jag tror dock icke, att vi få döma den medeltida bedragaren 
lika strängt, som om relikhandeln skett i våra dagar. För medeltidens människor betydde 
ordet vida mera än för oss, och en namnlikhet ansågs alltid äga en viss grad av motsvarighet 
i det reella livet. Den, som tillverkat reliken manus phocæ, var väl en sofist, men han har 
kanske bedragit sig själv nästan i samma grad som han bedrog den kristliga menigheten. 
Tillverkaren av manus phocæ stod på samma utvecklingsstadium som författaren till Skáld- 
skaparmål, där man finner följande argumentering. Mannen är reynir vápnanna 'vapnens prö- 
vare”. Heymir betyder även ”rönn'. Rönnen är ett träd. Asken är också ett träd. Därför 
hava skalderna använt ordet askr som ”kenning” för en man. 
En så mängledad substitution som den sistnämnda kan naturligtvis förekomma blott inom 
en krets, där substitutionerna omhuldats i flere generationer såsom en särskild konstgren. Men 
enklare substitutioner, byggda på tillfälliga likheter och icke på verklig identitet, kunna mycket 
väl hava uppskattats och använts längt tidigare. 
I ©, sidd. 6—8 har jag visat!, att Rókstenens ristare ersatt den bland skalderna vanliga 
kenningen kueldridu hestr = ulfr med hestr Sinngunnar, emedan Sinngunn — Merseburgerfor- 
melns Sinhtgunt — företrädde en av de himlakroppar, som ságos skrida fram under natten och 
därför kunde kallas kueldrida. Likheten Sinhtgunt = kueldrida àr, som synes, ieke beroende av 
etymologien för namnet Sinhtgunt, utan kvarstår, även om Sinhtgunt emenderas till Sinthgunt ?. 
! Jfr ock de instämmande uttalandena hos Ed. Sievers, sid. 8. 
? Nürmare om tolkningen av Rökstenens histRsikunar i kap. XII. 
Tom. XLIX, 
