28 Hmc o PPP G. 
samt att man naturligtvis bör läsa qngé, uettugngi, uqngi, om man vill beteckna, att det yngre 
i-omljudet ännu ej inträtt på Rök-ristarens tid. Om fsv. venge n. fält ’inhägnad mark’ se Ort- 
namnen i Älvsborgs län XI, sid. 126 och Söderwall II, sid 1041. 
Sönderdelningen, transkriptionen och översättningen av hela första momentet i d blir sa- 
lunda: 
pat sakum tualita huar histR, 
sikunan| 
nan itu| 
uitula| 
u aki an kunukaR tuaiR|tikiR|suap a likia 
bat sazum tualfta, huar hesir Sinngunnar när etu; wittu a uqngi qn kunungan tuair tigin 
a ahnen: : 
suad a liggia 
Det har jag skådat för det tolfte, var nattvandrerskans häst (= vargen) får föda: han har 
lockats ut på (strids)fältet av tjugo konungar, som ligga där. 
Det ’fält’ eller den "inhägnade plats” (vængi), om vilken det är fråga, var naturligtvis ett 
stridsfält. Man kan givetvis också läsa (jfr D. sid. 13): 
— — huar histr sikunar 
nam itu 
uitu|a 
‚uitu akilan 
— — huar hestr Sinngunnar nar etu, wittu a uettugngi qn — — — 
'— var nattvandrerskans häst far föda; han lockades ut på slagfältet — — — 
För egen del hàller jag i själva verket denna läsning för den bästa!, men da jag befarar, 
att en och annan kan stóta sig vid, att runan u pà detta sätt kommer att läsas tre gänger, har 
jag omnämnt även läsningen uangi. I sak vinnes på denna väg samma resultat. 
Den enda invändning, som enligt mitt förmenande kan göras mot min tolkning är, att 
objektet an icke följer omedelbart efter verbet zittu. Orsaken till denna ovanliga ordföljd är 
patagligen den, att ristaren genom sin omkastning av orden kunnat använda runorna itua två 
gånger, vilket icke hade blivit möjligt, om an införts på sin rätta plats. 
1 Denna läsning ger också en av fórklaringsgrunderna till att ristaren mot vanligheten dubbelskrivit en 
runföljd (itu). Se ovan sid 6. 
Tom. XLIX. 
