30 Hueo PrPPING. 
uarin i a II och saman i a V. Förbindelsen goldind i g far naturligtvis ej åberopas i detta 
sammanhang, dà tolkningen av dessa runor àr omstridd. 
I anslutning till den hos Ekholm i SNF VIL 2, sidd. 61 ff. lämnade framställningen kan 
man överväga möjligheten av ett dialektalt Z-inskott mellan enkelt » och s. Men sammanställ- 
ningen faikiansunu i a Il visar, att Rók-ristaren åtminstone icke kände detta inskott i yttre 
sandhi. 
Även den tolkning, som jag givit i C, sidd. 13 ff. går icke helt fri från invändningar, men 
jag måste fasthålla vid. att jag genom den tagit två viktiga steg 1 rätt riktning. 
Ljudföljden ulunti har jag likställt med rsv. *olundi — fvn. ülyndi. Betydelsen för detta 
ord har jag fastställt med stöd av ulund 4. ”Uvenlighed, Uforligelighed’ (Fritzner I, III, sidd. 
766 a) och förekomsten av en sidoform ulyndi har jag styrkt med en hänvisning till mislyndi 
'Vegelsind” (Fritzner! II, sid. 711,b). Jag hade då ännu icke observerat, att substantivet 
olyndi n. ”uhaatt, illynde’ i själva verket är belagt i DN IIT, 246 : 5, sid. 208 och finnes fór- 
tecknat hos Hægstad-Torp, sid. 493a. Jag översätter olyndi, av Rökristaren uttalat olwndi 
(utan z-omljud) med ”fejd', ett ord som ju från början betyder fiendskap. Jfr Tamm. Et. 
ördb., sid. 188, Falk-Torp. Et. Wb., sid. 210. 
På rätt väg tror jag mig ocksa hava varit, da jag i runföljden -ints velat spåra 3ppk. av 
ett reflexivt eller mediopassivt verbum. Mot utläsningen satints — sattinz kunna dock en del in- 
vändningar göras. Fastän medio-passiver pa -sk äro ytterst sällsynta i fsv. runskritt!, frågar 
man sig dock, om icke sattins(i)k borde ansáttas som normalform på Rökstenens tid. Trots min 
argumentering i C, sid. 15 är det mellan n och s liggande t icke alldeles lätt att förklara — 
snarast finge man väl tänka pa ett dialektiskt Z-inskott mellan enkelt x och s vid inre sandhi. 
Jfr ovan. radd. 3 ff. 
Atskilliga svårigheter kunna undanrödjas, om man lyckas finna ett lämpligt mediopassivum 
av ett verb, som styr dâtiv-objekt ?. Ett Sådant verb är #/na "fórdárva', ”mista'. Se Wimmer 
Oldnordisk Læsebog, VII, sid. 297, Fritzner Il III. sidd. 737 f. Fritzner anför visserligen 
nägra stöd för konstruktionen Zyna fördärva med ack. De direkta stöden äro dock alla häm- 
tade från unga källor (Flovents saga, Heilag.). Som ett indirekt stöd kunde kanske anföras 
frasen eir hugdu at jall veri tyndr i Flatóboken II, 319 : 19. Men mot dessa fa fall sta en 
mängd, i vilka tina konstrueras med dat. bade i betydelsen "fördärva och i betydelsen ”mista'. 
Under dessa omständigheter synes det mig riktigast att återföra mediopassivet tynast ”omkomma 
(flerfaldigt belagt hos Fritzner) på grundformen tina ser (*ser) och detta så mycket mera, 
som dativen ser i rent reflexiv betydelse är belagd i frasen tyna ser sialfr "begà självmord". Se 
Landnáma LII: 8, Islendinga Sögur I, Kbhvn, 1829, sid. 148. ; | 
Den bästa läsning jag för tillfállet vet att fóreslà är denna: 
satin 
tints i ulunti 
(huarin tuair tızır kunungar)s ättın tynz i olundi (fiagurra wintura) 
— vilka tjugo konungar, som omkommit à en fyraårig fejd. 
1 Brate—Bugge, Runverser, sid. 117; Noreen, Aschw, Gr., 8 570, anm. 2. 
"Jfr. Brate—Buzge, Runverser, sid. 117; M. Olsen, Fordomtima, II, sid. 22, not. 1 
Tom, XLIX. 
