Om runmskriften pa Rükstenen. 33 
hava bildats genom làn av rotvokalen ? fran dativen Birni, som hos appellativet ’björn’ hade ett 
starkt stöd i n.pl. *bzrn2s. Mellan w-stammarnas brokiga böjning i samnordisk tid och det starkt 
utjimnade paradigm, som möter oss i den äldsta litterära fornsvenskan, låg säkert en bójnings- 
typ, som utmärkte sig genom vacklande vokalisation. 
XVII. Styckena f—g. 
Det är företrädesvis i dessa avsnitt, som ristaren tillämpat den i kap. IV beskrivna sub- 
stitutionsprincipen. Upprepande det redan sagda, vill jag framhålla, att enligt den nämnda prin- 
eipen en runa hörande till den äldre runraden kan sättas i stället för en runa av den yngre 
raden, säsnart det finnes någon ordform, i vilken de båda runorna ägde samma funktion!. Jag 
skall här nedan uppräkna de substitutioner, som förekomma i f—9. och för varje gång tillfoga 
ett nyckelord, som förklarar substitutionen. 
d Äldre runraden Yngre runraden - Nyckelord 
g k dagr — takR 'dag 
W u waR — uaR "var 
0 ü-- for — fur ‘or’ 
e i es is som’ 
d t wald — ualt ’makt 
d b gud — kup "gud 
Om man ännu tager i betraktande, att kvistrunan i f utan tvivel bör läsas som p?, samt 
att runan i på goda grunder kan antagas hava funnits pa gränsen mellan f och g?, torde det 
vara klart, att man pä fullt metodisk väg kan komma till följande transkription av texten: 
Står: sagwmogmenipadhoarigold(i)gaoarigoldindgoanarhosli 
Läs: sakumukminipathuarikultikauarikultinpkuanarhusli 
Denna transkription avviker från Brates i Rök III och IV blott med hänsyn till den 
12:te runan från slutet. Här transkriberar Brate d med t, medan jag för d insätter p. 
Innan jag går att referera och försvara min läsning och tolkning av f—g, måste jag med 
några ord ange, varför jag icke till alla delar kan godkänna någon tidigare given tolkning. 
Till en början må anmärkas, att jag anser mig helt kunna se bort från Bugges tolkning 
i Rök II, sidd. 41 f, då Bugge själv övergivit den i Rök III. Läffler i €, sidd. 200 ff. 
bygger väsentligen på Rök II, men har gjort ett lyckligt nytt fund, då han tolkar oaRi som 
! Jfr Brate, Rök II, sidd. 285 ff. 
:.Se Pipping, D, sid. 22 och ovan, sid. 9. 
* Jfr ovan, sid. 2. 
N:o 1. 5 
