34 . Hveo PrPPING. 
waRi. Med nöje mà ännu antecknas, att Läffler här opererar med haplografi i rätt stor ut- 
sträckning och bl. a. dubbelläser en följd av tre runor (oaR). Bugges läsning och tolkning i 
Rök III, sidd. 124 ff. kan jag icke fórena mig om, dä han ser sig nódsakad att góra ett spràng 
från slutet av g till mitten av raden e III. Denna rad läses sedan icke en gång till slut. utan 
den runa, som står närmast avsnittet g, óverhoppas och betraktas blott som en peksticka, syf- 
tande mot avsnittet 7. Frasen vera und kudnar hass líni = "födas är för övrigt fullkomligt 
okänd. 
Brates läsning guldinn (i Rök III och Rök IV) stöter redan på den formella svårig- 
heten, att runföljden kultint icke får läsas guldinn, eftersom namnet Varin(n) i a II skrives uarin, 
icke uarint. Jfr ovan sidd. 291. om runföljden satint i d IV 1. Något nódtvàng att antaga inkon- 
sekvent skrivbruk hos ristaren föreligger ej, ty, såsom jag visat i D, sidd. 3 ff. och 31 f., kan 
man läsa: 
huaRikultikajuaRi,  tinpkuanam)husli 
iikulti| 
huax Ingoldinga wart Ingoldi tynd kuaünan husli 
'vem av Ingvalds ättlingar som gått förlorad för honom genom ett hustruoffer’. 
Mot denna tolkning gör Brate i Rök IV, sid. 246 följande invändningar: 
'"Utom betänkligheten i fråga om den antagna dubbelläsningen kan ifrågasättas, om Ingvalds 
ättling kunnat sägas om en kvinna, om dottern kunnat framställas som tillhörig fadern, sedan 
hon överlätits åt mannen, vidare synes skäl saknas att omnämna något, som enligt rådande sed 
var självfallet, och som gammalt minne kunde den nyss avlidnes änkas bränning icke betraktas'. 
Betänkligheten i fråga om dubbelläsning av en runföljd är, som jag klargjort i kap. II, 
fullkomligt ogrundad, och jag vill särskilt påminnas om, att Läffler (C, sid. 201) i avsnittet g 
dubbelläser en följd av tre runor, medan jag i detta samma avsnitt ingenstädes förutsätter en 
haplografi, omfattande mera än två runor. 
Brate ifrågasätter, om Ingvalds ättling kunnat sägas om en kvinna', men synes ej heller 
våga bestrida, att så kunnat vara fallet. 
Det tredje inkastet gäller frågan, om dottern kunnat framställas som tillhörig fadern, sedan 
hon överlåtits åt mannen. Detta inkast måste jag tillbakavisa som avgjort ogrundat. Det finnes 
säkra bevis pa, att blodsbandet ansågs starkare än äktenskapsbanden. Vi veta, att blodsbandet 
kunde tvinga en kvinna att taga sin mans liv, om han dräpt någon av hennes släktingar? 
! I Rök III, sid. 293 anmärker Brate mot sin egen tolkning, att den kräver olika tydning av runföljden 
igold (ikult) i f och i g. 
! Guürün tog sin man Atles liv, emedan han mördat hennes bröder (Atlakuida, Atlamói). I Volsunga saga 
förråder Signy sin man Siggeir åt sin broder Sigmund samt åt dennes och sin egen son Sinfiotle für att däri- 
genom hämnas på Siggeir, som dräpt hennes fader och nio av hennes bröder. För att göra hämnden ännu grym- 
mare och fullständigare offra Guürün och Sign\ till och med de söner, som de fått med den man, som vågat 
kränka deras ätt. Signy skydde ej ens att göra sig skyldig till blodskam för att skänka sin fäderneätt en man, 
som kunde utkräva hämnd på den äkta mannen. 
Tom. XLIX 
