36 Hi: PIP PING. 
Brate intager en förmedlande ståndpunkt och håller Bugges läsning för möjlig. Se härom 
Rök III, sid. 103 och Rök IV, sid. 242. På sistnämnda ställe åberopar Brate bl. a. ett i brev 
gjort uttalande av mig. För detta uttalande önskar jag här lämna en utförlig motivering. 
Vid ett besök i Statens Historiska Museum i Stockholm i augusti 1912 gjorde jag följande 
iakttagelser på den därstädes förvarade avgjutningen av Rökstenen. 
De tre runraderna i avsnittet e begränsas till höger av en ram, som utan tvivel en gang 
bildat en oavbruten linje. 
Den del av ramen, som avslutar den tredje raden, har av gammalt blivit observerad, men 
har i allmänhet uppfattats som ett tecken för runan i. Se Rök I, sid. 78, Rök Il, sid. 39, Rök 
III, sidd. 113 och 149. I SNF III. 8, sidd. 19 —24 har jag uttalat som min mening, att den för- 
menta runan i, som står ytterst till höger i e III, intet annat är än en del av ramstrecket och 
att den saknar varje ljudvärde. I Rök III, sid. 111, not 1, sid. 226 och Rök IV.sidd. 243 och 
255 har man inslagit en medelväg, i det man betraktar den ifrågavarande linjen som ett ram- 
streck, men samtidigt antager, att detta ramstreck har ljudvärdet 2. 
De avbildningar av Rökstensinskriften, som offentliggjorts i Rök I, II, III och IV visa icke, 
att runraden e II till höger avslutas med ett ramstreck?, men denna linje framträder fullt tyd- 
ligt på avgjutningen. 
Den sista runan till höger i avsnittet e I har, som sagt, av några lästs som u, av andra 
som 1. Bistaven på den omtvistade runan börjar vid huvudstavens topp och når icke ned till 
runradens baslinje, men den siktar så tydligt mot toppunkten av den ram, som till höger av- 
slutar e II och e III, att man ej kan tvivla på, att här en gång förelegat en oavbruten ram, 
som begränsat avsnittet e pa hógra sidan. Just på det ställe, där linjen nu är defekt, fórelig- 
ger en upphöjning i stenen. Måhända har detta framskjutande parti varit jämförelsevis lätt till- 
gängligt för skadegörelse eller erbjudit svårigheter vid huggningen. 
De här beskrivna iakttagelserna demonstrerade jag i augusti 1912 för fullt vittnesgilla Der 
soner, som i allo bekräftade dem. 
Av det sagda torde framgä, att den sista runan i e I i enlighet med Bugges förslag bór 
utläsas som u. Vid upplösning av deu för e I gällande chiffern skall u ersättas med p, och vi 
fà sålunda fram Bugges läsning (ni)b(R) ’avkomling . 
Om man med v. Friesen och Olsen läser sista runan i el som I, d. v. s. vid upplós- 
ning av chiffern som R, fas den vida sámre läsarten (ni)R(R). 1 
XIX. umisum. 
Denna runföljd uppträder dels i a V, skriven med vanliga runor, dels i e Il, skriven med 
lönnskrift (rhiprh) Tydningen av lönnskriften är given av mig i D, sidd. 25 ff. och godtagen 
av Brate i Rök IV, sid. 244. 
IURG. Bure 
g, sid. 136 har därför antagit, att detta ramstreck saknas. 
Tom, XLIX. 
