38 HUGO PrePPrING. 
Det kan lóna módan att lägga märke till, att fisl. es-i äldre texter kan uppträda skenbart 
pleonastiskt!. Gering, Vollständiges Wörterbuch zu den Liedern der Edda, sp. 220 anfór 
— 
som exempel härpå satsen 
nio rostom es [ni skylder neparr vesa HHv 168, 
1 
där es icke kräver nàgon direkt motsvarighet vid üversättning till ett modernt sprak. 
Om man läser: 
umisum is atu aumissum es attu Tan 
tun 
finner man sålunda översättningen: 'de, som i tur och ordning ägde Tun’, eller något friare: 
tur och ordning ägde de Tun’, varvid ‘de’ naturligtvis far anses syfta pa Vilin och hans fader. 
Vidare kan man läsa: 
umisum 
‘umis 
isatun 
‘den ene àttemannen àt den andre, som äger Tun. 
Mot. denna tolkning kan dock invändas, att Vilins fader därvid antages leva och besitta en 
gard. Härigenom lägges ett obekvämt tvång pa tolkningen av andra partier av texten, vilka 
synas peka på, att Vilins fader var nittio år, när Vilin föddes, och att Vilin i sin tur var farfar 
till den fallne Vamod. Bättre är översättningen: 'àt den ene ättemannen den andre, som 
ager Tun’. 
Slutligen kan man läsa: 
umis' 
umisum is atu d. vs. 
tun 
“miss (nipn burinn) amissum (nzpiwm) es attu Tan '"vàxelvis en ätteman åt dem, som ägt 
Tun’ eller något friare: 'en ny ätteman till de manga, som förut ägt Tun”. 
Trots de manga haplografier, som denna läsning förutsätter, väljer jag den med förbigående | 
av de tidigare nämnda alternativen. 
Vilket Tun eller Tuna som åsyftas, därom har jag ännu ingen mening. Naturligtvis är 
det också möjligt att uppfatta tan som ett appellativum. Men dà Vilins arvegärd i stycket h—/ 
kallas porp (se nedan), ser det ut, som om antingen tan eller porp vore ett nomen proprium. 
I det sammanhang, där ordet porp förekommer. synes mig ett appellativum bäst försvara sin 
plats. Jag uppfattar därför Tan som ett nomen proprium. 
På förklaringen till denna företeelse skall jag här icke inläta mig. 
Tom. XLIX. 
