6 Huco Pırrıne. 
Dessutom är frasen ualraubar — — — — numnar at ualraubu i stilistiskt avseende föga till- 
fredsställande. = 
Jag tror för min del numera, att tualraubu bör utläsas tu ualraubu ’tvà valrov'. I ino. 
är valrof neutrum, och neutrala äro ffris. ráf 'rov', ags. réaf "byte. Ristaren, som ville spara 
in fyra runor, dels fór det knappa utrymmets skull, dels fór att fà fram de magiska siffertal, 
som hans runsättningar ange!, ersatte fuam ualraubar med det likvärdiga tualraubu = tu 
ualraubu och överlämnade åt läsaren att verkställa den nödvändiga substitutionen. Denna var 
sa mycket lättare att utföra, som orden ualraubar och tuam stodo på den föregående raden, . 
och formerna numnar, bapar med sitt feminina genus framtyingade en ändring. 
Man behöver icke tveka att ansätta en form ualraubu med bevarat vu i napl. Formen sunu 
i « II visar bevarat u efter kort rotstavelse, och man må icke tro, att kortstavingar och làng- 
stavingar utvecklade sig oberoende av varandra. Likasom kortstavingarna pà grund av system- 
tvång i stor utsträckning förlorade sina labila àndelsevokaler samtidigt med längstavingarna (se 
Pipping, SNF XII. 1, sidd. 91 ff) på samma sätt kunde synkopen hos de längstaviga alter- 
nativt fördröjas under pätryckning iràn kortstavingarna, sà länge dessa ännu bevarade sina àn- 
delsevokaler, En böjning n. sg. *laz — n. pl. *lazu måste draga med sig en alternativ böjning *raub, 
plur. *raubu, långt efter det w i *raubw regelrätt fallit. 
. Ett pätagligt fall av substitution, som jag ännu icke hade upptäckt, dà jag utgav min 
förra avhandling, föreligger i den två gånger (e II och e III) ristade runföljden uilinispat. 
Bugges första och säkerligen riktiga ingivelse var att uppfatta det hela som en sats, i vil- 
ken «en person namngives, och Brate fasthäller därvid ännu i Rök IV. Svårigheten har blott 
legat däri, att man i den nämnda runföljden ej funnit ett säkert belagt namn. Men här av- 
hjälper substitutionsregeln alla svårigheter. Jag läser uilini is pat = We-linni es bat och be- 
traktar linni? som substitut för ormr 'orm" (se Egilsson, Lex. poet., sid. 521). Härigenom får 
man fram namnet *We-ormm, som” år 1378 anträffats i Östergötland under formen Viormber 
(Lundgren-Brate, sid. 301). 
Orsaken till substitutionen We-linni för *We-ormm kan dels hava legat i ristarens önskan 
att få fram den magiska siffran 243, dels i hans fruktan att utlämna *We-orms rätta namn åt 
de makter, som ristningens magiska siffror försatte i verksamhet. 
Ännu sorgfälligare har ristaren gömt namnet på *We-orms fader, Porbiorn. I Svenska Litt. 
1 Det kan förtjäna anmärkas, att ristaren genom att skriva tualraubu i st. f. tuam. ualraubar 
inbesparat fyra runor eller samma” antal som han (av misstag?) slösat bort genom att i a II skriva 
fapi två gånger å rad. Om fapi hade skrivits blott en gång (men naturligtvis lästs två gånger), 
hade runsumman i afsnittet a I—a II stigit till jämt 2X 24. Jfr SNF IIL 8, sid. 10, men även 
Acta 49: 1, sid. 6. De i Acta framförda betünkligheterna mot antagandet, att ristaren blott av miss- 
' tag skrivit fapi två gånger, hävas till icke ringa del, om man antager, att felet kompenserades ge- 
nom att tuar ualraubar ersattes med tualraubu. 
2 Då nng ljudlagsenligt gett nn, och Rökinskriften har n. sg. man = mqnn ‘man’ (Acta 49: 1, 
sidd. 19 f.), kan man naturligtvis också läsa We-linn es pat (fisl. linnr = linn? ”orm”). 
3 Då namnet uilini ställdes framför is, kunde runan i inbesparas. 
Tom. XLIX. 
sicud 2 
ici 
