12 Huco Pıiprine. 
En. god kontroll pa riktigheten av denna ordningsföljd fas vid hopräkning av det antal 
runor, som föras tillsammans vid denna gruppering. Härvid fås fram en anmärkningsvärd serie 
av magiska siffror. Hela sträckan från a I till d VIII omfattar 24X 24—576 runtecken, och 
inom omfånget av denna sträcka finnas åtskilliga underavdelningar, vilkas runantal utgör en 
multipel av 24. Raden d IX är så starkt skadad, att runorna icke kunna räknas. Brates 
konjekturer (Rök IV, sid. 255) ge 44 runor och likaså von Fries ens, sid. 85, om man 
medräknar runföljden ftirfra, som von Friesen dock skiljer från d IX. Då man icke vet, 
huru många runor, som funnits på de skadade ställena — bindrunor taga ej stort större plats 
än enkla sådana — kan man ej förneka möjligheten av, att runsumman i d IX varit 2 X 24 — 48. 
Fälten / och g anses sammanlagt hava 48 runor, fältet e har 72 runor, 24 på varje rad. Fäl- 
ten h, 2, & visa sin sámhórighet genom att sammanlagt hava 48 runor. 
Dessa siffror, som jag meddelat redan i Acta 49: 1, hava synbarligen kommit olägligt för 
von Friesen, som bildat sig en annan föreställning om det sätt, på vilket de olika fälten böra 
fogas till varandra. von Friesen söker undkomma svårigheten genom att sätta ett ironiskt ut- 
ropstecken efter produkten 24 x 24 — 576 (sid. 16). Men det är farligt att vara ironisk mot fakta. 
De skäl von Friesen åberopar för den ordningsföljd, i vilken han tager de olika fäl- 
ten, skola delvis beröras sid. 19. Nu önskar jag närmast diskutera skälen för och mot anta- 
gandet, att ristaren använt haplografier, som omfattat mera än en runa. Av det sätt, på vilket 
detta antagande bedómes, beror den yttre tolkningen av inskriften, av denna yttre tolkning 
beror i sin tur den inre tolkningen, som åter har stor betydelse för uppställandet av ordnings- 
följden mellan fälten. 
Dubbelläsningen av rungrupper härstammar icke från mig. Bugge har använt den i 
Rök I, sidd. 124 f. dels för att förklara det omstridda tualraubr (här läst tualraubu, se ovan 
sidd. 5 f.), dels för att förklara en passus 1 Björketorp-inskriften. 
I Rök III, sid. 20 förfar Bugge på samma sätt för att förklara tualraubr och åberopar 
därvid fyra andra inskrifter än Rökstenens som stöd för sin teori. Sid. 34 anser Bugge, att 
ubsakar i a VIII står för ubsa sakar. Kock i Ark. XIV, sidd. 247 ff. läser satint som satin 
int. Läffler, Nordiska studier, sid. 201 läser gaoari i g som gaoar oari. Noreen, Aschw. 
Gr., sidd. 491 f. uppfattar tualraubr som Bugge och satint enligt Kock som satin int. Magnus 
Olsen i Rök III, sid. 115 och Bugge, Rök III, sidd. 115 och 150 läsa sista runan s i e II 
plus ett ramstreck dels som (kna)ti dels som si(a). Ramstrecket + a i e III läses yttermera 
som ia(fun). Vi få alltså två par runor dubbellästa och ett ramstreck läst tre gånger. Bestäm- 
dast har Viktor Rydberg uttalat som sin mening, att ristaren principiellt undvikit att teckna 
en och samma runföljd tvà gänger à rad (ubsakar = ub ubsa sakam) och jag har i mycket 
stor utsträckning följt Rydbergs regel. Se SNF II. 1, sid. 5, SNF III. 8, sidd. 9—14, Acta 
49: 1, kap. IT. 
von Friesen är icke okunnig om, att den ifrågavarande hypotesen är rätt allmänt om- 
huldad. Sidd. 59 f. omtalas Bugges och Olsens dubbelläsning, sid. 40 skriver han Ryd- 
bergs läsning ub ubsa sakar på Bugges konto!, och sid. 36 visar han sig till en viss - 
1 Bugge läser i Rök III helst ubsa sakar. 
Tom. XLXI. 
