14 HuGo PP PIN Gr 
3. Bugges tolkning av d I—d II 6 har av mig underkastats en detaljerad kritik i 
SNF IL 1, sidd. 1-—S. Till denna kritik har Ed. Sievers mycket bestämt anslutit sig 
(Metrische Studien, IV, sidd. 8—9) och förklarar, att han oberoende av mig funnit läsningen 
histr sikunar = Sinngunns häst. Min haplografiska läsning histr sikunar nar itu finner Sie- 
vers också i sak mycket mera tillfredsställande än Bugges histr si kunar itu, och den av- 
vikelse han gör från min läsning är icke dikterad av någon som helst skygghet för haplogra- 
fier utan grundar sig på iakttagelser över rytmen, som driva honom till det farliga företaget 
att emendera texten på Rökstenen. 
von Friesen fasthäller sidd. 66 f. vid allt det väsentliga i Bugges läsning och vill 
(trots Sievers inlägg i diskussionen, vilket von Friesen icke omnämner)! göra gällande, att 
jag är den ende, som ’i väsentligare mån” avviker från Bugges uppfattning av d I—d III 7. 
Det tänjbara uttrycket 'i väsentligare mån” gör von Friesens uppgift oangriplig, och jag vill 
därför icke sóka sak med honom pä denna punkt, men jag vill fásta uppmärksamheten vid, att 
von Friesen icke ens fórsókt gendriva de av mig framställda och av Sievers kraftigt un- 
derstódda anmärkningarna mot den tolkning av d I—d II 6, som von Friesen följer i alla de 
angripna punkterna. Intill dess en verklig motbevisning framlagts, anser jag mig bóra stà fast 
vid min dubbellüsning sikunam nam. 
4. Mot den Buggeska av von Friesen godtagna läsningen av d II—d III 7 måste 
grava anmärkningar göras. Prep. d heter i a V och b II a och står före huvudordet. I d IL 
lisa Bugge och von Friesen an 'pà' som postposition. Det kan icke anses förenligt med en 
god metod att vid tolkningen av omstridda satser infóra former och vändningar, som bestàmt 
avvika fran dem, som ristaren mera än en gang begagnat, där tolkningen är oomtvistlig. Ord- 
följden kunukan tuair tikir suap a likia är mycket konstlad, så snart man icke med mig upp- 
fattar kunukar som korrelat till suap. 
Båda dessa olägenheter undvikas, om man följer min genom yttranden i SNF IL. 1, sidd. 
8—13 förberedda, i SNF III. 8, sidd. 11—13 givna och i Acta 49: 1, sidd. 26—29 försvarade 
läsning av d II 6—d III 7. Denna läsning kan vinnas blott genom antagande av haplografisk 
skrivning, och de fördelar den erbjuder anser jag för så stora, att fallet måste antecknas som 
ett kraftigt stöd för dubbelläsningsteorien. 
I det föregående har jag dels framlagt eller försvarat några principer, som enligt min 
mening böra följas vid utläsningen av Rökinskriftens runor, men icke följts av von Friesen, 
dels också anfört skäl av grammatisk eller stilistisk natur emot von Friesens tolkning av 
enskilda partier av runtexten. Jag går nu att diskutera det, som von Friesen kallar den 
"inre tolkningen” av runtexten. ; 
En viktig punkt i von Friesens tolkning hänför sig till den betydelse man har att in- 
lägga i orden hraipkutum och hraipmarar samt piaurikm. Hittills har man ansett, att dessa 
ord syfta på Teoderik, de goter han härskade över och det hav, som sköljde hans rikes stränder. 
von Friesen vill nu göra gällande, att Hreiögotar voro de goter, som levde vid 
1 Detta inlägg bör hava varit von Friesen bekant, eftersom den finnes citerat av mig i Acta 
49: 1 (sid. 25), en avhandling, som von Friesen flerstädes citerar. 
Tom. XLIX. 
