Till grund för denna ordförteckning ligger ScaLyrer’s upplaga av Sódermannalagens text- 
codex, Corpus [uris IV, i text och noter, med rättelserna av RoBERT Larsson i Södermanna- 
lagens ljudlära s. 2 ff. och mig i SNF XII: 4 s. 2 ff. Alla de fall, i vilka SCcHLYTERS text av- 
viker från handskriften (utom i fråga om användningen av sammanskrivning vid radövergäng i 
hskr., se SNF XII: 4 s. 21 ff.) finnas sammanfattade av mig a. st. s. 29 ff. (Anmärkningen om 
Schuyrers läsning mo por 83:2 SNF XII: 4 s. 5 och 32 utgår). Avigvända parenteser angiva 
pa vanligt sätt att mellanliggande bokstäver i handskriften äro tillagda över raden, se t. ex. 
artikeln aptan m. Beläggsiffror inom sädana paranteser ange att hela ordet är tillagt, t. ex. 
dep )148:16(. Vid fullständighet i uppgifterna om skrivningarna med m i st. f. r har jag ej fäst 
någon vikt, t. ex. drap 155:15 och Larsson Sml. ljl. sid. 4, ra forning 88:20. 
Naturligtvis fórtecknas samtliga ord och ordformer. Ett undantag utgóra blott talbeteck- 
ningarna .L, .II. o.s. v., som jag i allmänhet ej upplöst och medtagit. Beläggen anföras full- 
ständigt. Jag vet, hur fórargligt det är att vid användningen av ett dylikt arbete stöta på en 
uppgift som manz gs 40 ger eller a 3spi 200 ggr. Om man behöver vartenda beläggställe, 
mäste man bara för ett sädant enda ords skull sóka igenom hela texten. För konjunktionen oc 
har jag dock från sidan 50 framåt blott uppgivit antalet belägg för varje tiotal sidor. 
SCHLYTERS upplösning av förkortningarna har i allmänhet följts. . Där hans upplösningar 
icke äro berättigade, ge de under resp. uppslagsord sammanställda utskrivna formerna i de flesta 
fall direkt upplysning om hur de borde ha upplösts. Kursiva typer utmärka, att bokstäverna 
stå für förkortningstecken i hskr. Lika litet som hos Scazvyrer är dock m eller n för nasalstreck 
i hskr. utmärkt genom kursiv, utom i ett fall, pem för ScHLYTER pen 165:5, varom se SNF XII: 
Zu sid 1. 
Kasus dat. och gen. anges, om ordet sjülvt eller dess bestümningsord i den belagda formen 
icke kan ha nàgon annan funktion. Detsamma gäller även för det fall att kasus tydligt fram- 
gär av ett samordnat uttryck utan att det styrande ordet är upprepat, t.ex. vid kirkiu 50:15, 
nemó 86:10, likaså för iorp 160:19 forgiort ip oc goz allu py o.s.v., trots ack. i 
fortsättningen oc halsin mæp. I annat fall upptas i allmänhet — utom för genitiv vid sub- 
stantiv och utom för dativ-objekt, t. ex. kirkiu 67:8 — 1) för det styrda ordet den kasus som 
syntaxen fordrar, men med det styrande ordet anfört inom parentes eller klammer. Härvid har 
jag dock icke förfarit fullt konsekvent, i det särskilt genitiv utan ändelse ibland uppförts som 
gen. ibland som ack., men alltid anges inom parenteser det ord som en gäng fordrat — i detta 
fall genitiv. Dessa anordningar äro vidtagna även för det fall att ordet har en tydlig form 
