IV 
för ifrågavarande kasus, men hela ordslutet är förkortat i handskriften. Även vid angiven acku- 
sativ och vid tydlig dativ har jag i en del fall inom parentes utsatt rektionsordet. TI ett fall som 
19:12 oll o.s.v. är det möjligt — utan att jag angivit det — att uttrycket attraherats som 
objekt till det närmaste verbet hawa: märk även fortsättningen med hawa. 2) För det 
styrande ordet — prep., pron., verb, adj., adv. — anges som rektionskasus den som faktiskt 
oberoende av sammanhanget föreligger, t. ex. med form = ack. Då de mångtydiga kasusformerna 
säkerligen i högsta grad jämnat vägen för (men ej orsakat!) kasussystemets upplösning, påbörjad 
redan i de äldsta fsv. texterna särskilt hos genitiven på -ar av substantiv, torde en sådan an- 
ordning äga förtjänsten att överskådligt framvisa dessa förutsättningar för att en kasusform 
övertagit funktionerna från de andra. — I flere fall bortlämnas varje uppgift om numerus. 
Stundom anges det dock blott på grund av det avlägsnare sammanhanget utan någon anmärkning 
därom såsom vid messu fall 28:4. 30:3. Genus har jag lämnat oavgjort blott i ett fall som 
bak(er): fvn. och isl. bak är n., y. fsv. baker m., men i ä. fsv. förekommer ordet blott i 
genusfri användning, jämför Pippings festskrift sid. 397 och not 30. Någon gång har jag angivit 
genus inom parentes, men utan konsekvens, i sådana fall där det av intet belägg framgår av ' 
sammanhanget, t. ex. för liuper, varav blott formen lyö — lyup är belagd. 
Siffrorna i citaten hänvisa till sida och rad hos SCHLYTER. 
Stor begynnelsebokstav har i citaten genomgående ersatts med liten. 
I synnerligen stor utsträckning har jag upptagit sammanhörande ord som sammansatta 
uttryck. Jag vill därmed på intet vis säga att i varje fall enhetsbegrepp skulle föreligga. Men 
denna uppställning lämnar ett bekvämt material t. ex. för en undersökning av frekvensen av 
olika ordföljd i förbindelser av partikel och verb. Och själv har jag genom denna uppställning 
haft till hands ett fullständigt material från Södermannalagen för min undersökning av frekvensen 
av a och därav uppkommet : i genitiv-förled vid sammanskrivna och vid särskrivna leder, Om 
sammanskrivning och särskrivning SNF XI: 1. Sålunda upptas som sammansatta uttryck förbin- 
delser av obestämd genitiv och nomen i kontaktställning, alltså i regeln med undantag av fall 
som 53:11 skipara witnum sex oc styrimanz, 61:5 clærkæ arf pe her in 
fodde æru, likaså i stor utsträckning (men här har jag ej kunnat iaktta någon konsekvens) 
förbindelser av adjektiv eller räkneord och substantiv i kontaktställning, prepositionella uttryck 
av preposition och substantiv, vidare förbindelser av partiklar samt fall där en partikel kan 
hänföras till verbet, oberoende av ordställningen, dock icke t. ex. gieldins æpte 154:5 med 
temporalt æpte, 72:12 fyrræ copti, 881 wer... halden, och slutligen (utan möjlighet 
till konsekvens) fall där nomen och verb kunna höra ihop, t. ex. [lagh] biupa. Man får dock 
vara på sin vakt att icke förleden i sålunda upptagna sammansatta uttryck tillika hör till ett 
annat ord, t. ex. vid 11:8 wel boin ok vpbyghó. 
Dessa anordningar har jag sälunda vidtagit till ledning för undersókningar av hur ord 
sammanväxt. Jag har t.ex. upptagit tillsammans även sådana ord som swa [...] oe, oe [. . .] 
swa endast därför att det kanske visar sig nyttigt för en undersökning av hur svenskans 'ocksà' 
har uppkommit. Särskilt vid partiklar är dock sammanföringen av ord endast att betrakta som 
hänvisning för ytterligare uppletande av sådana fall. Då sålunda i en sats finnes såväl ett 
adverb som en preposition med huvudord eller efterställd i relativsats, har jag sammanfört verbet 
och adverbet men uppfört prepositionen för sig. Men det kan vara av lika stort intresse att 
D 
