V 
sammanföra adverbet och prepositionen, t. ex. vid 92:22 bæræ ... vt a. Ätminstone i talrika 
fall har jag därför upptagit prepositionen [inom klammer] även på det sammansatta verbala 
uttrycket, t. ex. på [vt] bere. Omvänt har jag fórfarit då prepositionen står absolut, t. ex. vid 
6:17 ber... a byggiæs. Då har jag upptagit adverbet och prepositionen tillsammans men 
verbet för sig. För att fä fram samtliga fall av verb och absolut använd preposition mäste man 
även genomgå texten med ledning av beläggsiffrorna i artiklarna [per] a, af, at o.s.v. För 
undersökningar av sammanväxning och ordföljd komma även fall av t.ex. efterställd genitiv i 
fråga eller fall som 180:19 biuper lagh . eller witne, 53:1 lagh ...ganga o.s. v., jäm- 
förda med [lagh] biupa, 178:19 lagh gangit. Dessa mäste eftersökas i texten med ledning 
av ordskattens uppgifter om genitiver resp. i ifrågavarande fall ap och np lagh. — T. ex. .XII. 
man har jag upptagit tillsammans även därför att det kan vara av intresse att se samlade 
alla de fall där tolvmannanàmnden omtalas. 
De som sammansatta upptagna uttrycken skola sókas under det senare ordet. Härvid är 
att märka att dà t. ex. inleöning är uppfört under lepning, detta naturligtvis icke innebär 
ett pästäende att sammansättningen vore bildad pà efterleden som simplex. Förbindelser av par- 
tikel och verb hava oberoende av ordfóljden upptagits under verbet. Icke heller det betyder 
naturligtvis att denna ordföljd vore den normala vid alla former av verbet utan utgór endast 
en uppslagsform, se t. ex. [ater] coma. Omedelbart efter de enkla orden fólja de samman- 
satta uttrycken med dessa ord som sista led (i förbindelser av partikel och verb som fórsta vid 
ordföljden verb—partikel), varvid de övriga lederna äro angivna inom klammer för att ej störa 
den alfabetiska följden av uppslagsorden. De sammansatta uttrycken äro ordnade alfabetiskt 
inom klamren. Denna anordning har vidtagits därför att jag för att göra nyttan av beläggför- 
teckningen större upptagit varje citat blott en gång och tillika velat undvika hänvis- 
ningar vid varje särskild form under det enkla uppslagsordet. Någon gång står förleden även 
under det enkla ordet, men då är den på det andra stället alltid omsluten av klammer, t. ex, 
[alskuna] fz 87:13 samt [fatokræ] manna 125:2 o.s. v. under man. 
Denna anordning gäller även äkta sammansättningar av nomen eller partikel och 
nomen. I hänvisningarna från de enkla orden betyder förled härvid förled i äkta sammansatta 
nomen, och stamförled i hänvisningarna från enkla nomen angives på grund av de faktiska för- 
hällandena oberoende av förledsformens ursprung. Sammansättningar som brupgumi, fatoker, 
vilkas efterled ej förekommer som enkelt ord, upptas i regeln alfabetiskt efter hela ordet, men 
på grund av uppställningen har jag infört hänvisningar som ,,-brype se helbrygbe“, vilkas enda 
roll är att underlätta uppsökandet. 
Uppslagsorden måste naturligtvis stå i en normaliserad form. Bokstaven à har sålunda 
ersatts med p eller d, utom i uppslagsformer som blott utgöra hänvisningar; i dem har jag ibland 
låtit à = d stå kvar, men sist i alfabetet liksom p. Som norm har jag uppställt språket i senare 
delen av texten, dels emedan denna är den längsta inom vilken språket är någorlunda enhetligt, 
dels emedan dess språk kommer den normala” fsv. mycket nära, så att med vissa undantag som 
t. ex. lyte v. (jämte liutæ) de facto uppslagsorden bli de normal-fsv. formerna, frånsett ändelse- 
vokalernas behandling. Jag har dock varit synnerligen försiktig med att, då ett ord förekommer 
blott någon enda gång, upptaga som uppslagsord någon annan form än den som verkligen är 
belagd. Sålunda uppför jag ap bukka 122:4 på bucker, trots att detta jämte clukkur 13:10 
