206 M. A. Castrén. 



sekä vokaali- etta konsonantti-ääniä, joilla ei oie vastinetta Castrén'in käyttcä- 

 mässä alfabethissä. Päästäkseni jokaista pieiitä poikkeusta Castrén'in kieli-opin 

 muodoista erittäin mainitscmasta, Imomautan tässä, cttä ö ja e usein vaih- 

 televat, esim. lösjaläma ja lesjaläma, sökäl ja sekäl. Samoin tavataan usein 

 e kieliopin ä:n asemesta, esim. mameh = mamä, Jcuilema = kuiläma. Päin 

 vastoin tavataan ä e:n asemesta, esim. rudzäg = rudzeg; mj^öskin j:n perästä, 

 esim. vuzjän = vuzjen. Joskus vaihtelevat i ja y (= Ven. li), esim. nikäd 

 ja nykäd; ö ja y, esim. völjaä = vyljaä. c (= Ven. i) vastaa usein Ca- 

 strén'in kieli-opin ej (= ts') ääntä, esim. coj = cjoj. Transkriptioni käsikir- 

 joituksessa on väliillä poikkeuksilla sama kuin kieliopissa. 



Verratessanime näitä Syrjäniläisen veljeskansamme liäälauluja Suomalaisen 

 kansan-runouden tuotteihin, liuomaamme lieti, etta Utämät laulut sisältönsä puo- 

 lesta övat saman hengen synnyttämiä kuin Kalcvalassa ja Kantelettarcssa ta- 

 vattavat häälaulut. Yksinkertaisella mutta usein sydäntä liikuttavalla tavalla 

 lausuu Syrjäniläinen morsian, kuinka hän isan äidin luona kasvoi kuin laiho, 

 kaunistui pajunkuoren kaltaiseksi, vietti iloista, liuoletonta elämää, kuinka hanen 

 suruttomat hetkcnsä kolita övat loppuvat, kuinka tukalaksi hanen olonsa mi- 

 niänä on tulcva, kuinka häntä nyt viedään vieraan isan, äidin luokse, joiden 

 kanssa eläissä tarvitaan satapäistä ymmärrystä, joita on lähestyminen kumar- 

 tavin päin. Niinkuin Suomalainen siskonsakin lausuu hän katkeralla sydäm- 

 mellä jäähyväiset isälle, äitille, sukulaisillensa ja kaikille kotopaikan rakkaille 

 esineillc. 



Jos käännymme tarkastamaan näiden syrjäniläisten laulujen ulkonaista 

 muotoa, niin liuomaamme heti, ett'ei niissä ole mitään varsinaista säännöllistä 

 runomittaa. Castrén lausuu syrjäniläisistä lauluista, ett'ei kieli niissä ole runo- 

 mitallista vaan ainoastaan rythmillistä prosaa. Donner on teoksessaan „Lap- 

 palaisia lauluja", uojautuen muutamiin täta cnnen julkaistuihin syrjäniläisiin 

 lauluihin, tullut siihen päätökseen, etta syrjäniläisessä runoudessa on trokeinen 

 mittå, jossa daktylit usein asettuvat trokeien sijaan. Näiden häälaulujen kan- 

 nalta ci voi olla ylecnsä yhtymättä Castrén'in lauseesen, vaikka kyllä koko 

 joukko trokcallisiakin säkeitä niissä tavataan. Suomalaisen runouden kaunistus- 

 keinoista on parallelismi jotensakin yleinen, mutta ei sekään ole säännöUincn 

 niinkuin Suomen runoissa. Paitsi ajatukscn kcrtomista on näissä lauluissa huo- 

 mattava yUsitijisen sanan keriominen iiscassa runosälicessä, esim. Icoljä III 31 — 

 .38, loUanmjä IV 11—19, löscäd V 5—7, puliala III 23 — 26 y. m. Nähtä- 

 västi on tämmöincn sanankertominen jonakin jdidistävänä siteenä epätasaisen, 

 mitattoman laulun kululle. Alliterationia tavataan myöskin, mutta se näyttää 

 useimmiten syntyneen siten, cttä samalla ääncllä alknvia sanoja on satunnai- 



