Sijrjäniläisiä Häälaiduja. 207 



scsti joutumit yhtccn säkecsen. Ei alliteratioiiiakaan siis voi iiitåä minäcän 

 syrjäniläiscn runoiulcu varsinaiscna kaunistus-kcinona. Alkusuintuisia säkeitä 

 tavataan I:ssä Laulussa 19 (49:stä), joista suuriii osa käyttääkseiii Ahlqvist'iii 

 niiiiitystä alkmnyötäisiä. Ainoastaan 7:ssä on alkusointu täydellinen. Edelleen 

 011 Ilissa laulussa 6 (lo:sta), kaikki alkumyötäisiä; Illissa 39 (70:stä), joista 

 11 täydcllistä ; IV:ssä 18 (41:stä), joista 8 täydellistä; V:ssä 13 (23:sta), 

 joista 3 täydellistä; VI:ssa 11 (17:stä), 6 täydellistä. Loppusointu on melkein 

 yleisempi kuin alkusointu. Nun on loppusointuisia säkeitä: I:ssä 24, II:ssa 

 4, m:ssa 24, V:ssä 7, VI:ssa 4, VII:ssä 17. 



Siis kolitaa meitä näissä syrjäniläisissä lauluissa yleinen säännöttömyys ja 

 kclikiämättömyys sekä runomitan että muiden runollisten kaunistus-keinojen 

 sulitcen, nun että on vaikea päättää, ovatko syrjäniläisissä ja suomalaisissa lau- 

 luissa tavattavat ylitäläisyyden jäljot satunnaisia, vai tulecko, niinkuin ou ar- 

 veltu, syrjäniläisissä lauluissa csille suomalaisen runouden puku alkuperäisessä 

 vielä kehkiämättömässä muodossaau. 



