augusti 1821, den luimane grefve I. Fr. Aminoff, samme finske ädling, livars 

 patriotiska förtjenster Nordström 21 år senare så vältaligt skildrade i en 

 öfver honom uppsatt neki-olog. Men redan började horisonten mulna. 



Den nye chefens helsningsord, vid inskriptionen i oktober 1821, föllo 

 sig, under omisskännelig välvilja, mycket allvarligt, man trodde hotande. Uni- 

 versitetets uppgift vore att ..j ernte vetenskapernas utvecklande i sin klarhet, 

 bibringa begrepp af de rättsgrunder, uppå livilka fädrens vishet byggt våra 

 lagar, dem vår allernådigste Kejsare stadfästat och hvarigenom han icke alle- 

 nast för det närvarande, utan ock för kommande dagar grundlagt och befästat 

 den fortfarande varaktigheten af storfurstendöraet Finlands tillvaro såsom stat 

 under Eysslands mägtiga beskydd.'' Tyvärr, heter det vidare, höll dock in- 

 sigten härom på att förvirras af dem, hvilka, gripne af tidens allmänna sjuka, 

 under lösen af slagorden frihet, folket, folkets väl, vilja stifta, lagarnedi fr ån 

 uppåt, ehuru tvärt om såväl naturens ljus som all sann vishet har sin upp- 

 rinnelse från höjden. De unge erinrades om yttrandet i ett kanslersbref, att 

 Monarkens Ut till deras sedliga sträfvan ,,förverkas genom hvarje missbruk af 

 den sanna akademiska friheten'", samt att „äfven de minsta afvikelser" från de 

 antydda rättsgrunderna ., verka på fosterbygdens närvarande och framtida till- 

 varelse såsom stat med bibehållande af våra visa lagar under det mägtiga, 

 välgörande beskydd vi nu ega''. A sin sida manade vid samma tillfälle rek- 

 tor: .,förkasten icke utan probersteneii i eder hand, det från forntima än gång- 

 bara mynt; pregeln kan vara gammal, men metallen ofta af bättre halt, än i 

 den nyare tidens tunnt förgylda penning." 



I de styrandes varningar nämndes ingen person, men man visste mycket 

 väl, att de förnämligast voro rigtade mot det klander af hela vårt samfundslif, 

 en yngre universitetslärare, Arvidsson, än i Stockholms Extra Posten, än i 

 Åbo Morgonblad hejdlöst utslungat, och hvilket just vid denna tid orsakat — 

 efter författarens egen önskan och beräkning — det sistnämnda bladets in- 

 dragning. Såsom bekant, verkade hotet på den dermed närmast åsyftade så 

 föga, att han följande år i sina „Betraktelser" blott skärpte tonen i anklagel- 

 serna mot hög och låg, hvaraf åter hans förvisning från universitetet blef en 

 följd, liksom häraf hans öfverflyttning till Sverige, — hvilken dock skedde fri- 

 villigt, ehuru det passat i stycket att göra honom till en politisk natio- 

 nalmartyr. 



Hvad intryck dessa akademiska tilldragelser gjorde på den unge stu- 

 dentens sinne, derom saknas visserligen direkta upplysningar, men dock icke 

 alla antydningar. Öfverhufvud var det ännu bland universitetets ungdom lika 



