sällsynt, som det i våra dagar börjat blifva allmänt, till och med i skolorna, 

 att genom opinionsyttringar och partigrupperingar bravera med egna eller lå- 

 nade åsigter in politicis. Ville man tro Arvidssons skildringar, så var icke blott 

 embetsmanna- och medborgareandan i de högre stånden förpestad, men de stu- 

 derande nedsjunkne i fullkomlig håglöshet, utan hvarje gnista af fosterlands- 

 kärlekens heliga eld, utan hvarje grand af intresse för annat än examenslexan 

 och befordringar. Så skulle det ha stått till hos oss just på de år, då ett 

 ovanligt stort antal af våra sedermera mest förtjente män, Laurell, Rein, Sjö- 

 stedt. Nervander, Sjöman, Geitlin, Nordmann, Lönnrot, Runeberg, Snellman, 

 Akiander, Cygnaeus m. fl. af Nordströms kamrater, jemte honom utbildade 

 sig vid högskolan? Nej, det är omöjligt, att inom en sådan ynglingakrets inga 

 ädlare syften än egoismens funnits till. De voro blott, dessa ynglinga intentio- 

 ner, blygsamma nog att hellre i studerkammarn förbereda och bida sin tid, än 

 att springa till torgs. Minst kan Nordström med sitt lifliga och tänkande 

 lynne ha blifvit oberörd af de betydelsefulla frågor, hvilka pressen och de 

 magtegande, de senare troligen mot sin vilja, täflade att bringa till tals och 

 begrundande, mest vid universitetet. Hvad var väl hans framtida sträfvan, 

 om ej ett fortsatt öfvervägande af de „rättsgrunder", vicekansler i sin, äfven 

 i tryck utgifna varning, önskade utredda; hvad annat än ett oaflåtligt bemö- 

 dande att skaffa kurs och helgd åt det „från forntima gångbara mynt", livarpå 

 rektor anspelat? Men öfvertygelsens män mogna långsamt, de hafva arbetets 

 och sjelfpröfningens hårda skola att genomgå. En annan väg kände icke 

 Nordström. 



Innan slutligt val af lefnadsmål, använde han med största trägenhet ett 

 helt lustrum på allmänt förberedande studier. Till en början uppmuntrad genom 

 framgång i stipendiatförhöret, såg han sig desto mer befriad från oroande nä- 

 ringsbekymmer, som han dessutom förtjenade något på privat information och 

 åtnjöt förmånen att bo i föräldrahuset. Ett efter annat undangjordes läro- 

 profven i filosofiska fakulteten. Skrifningen pro exercitio lyckligt klarerad, 

 responderade han 1821 i mars för en partikel af J. J. Tengströms af handling 

 „De viris in Fennia peritia litterarum grsecarum claris", samt i oktober för 

 latinska stipendiatteser, „Positiones miscellae", utgifna af J. Fr. Wallenius; skref 

 så pro gradu och försvarade slutligen, den 11 juni 1823, sin gradualdisserta- 

 tion, ett häfte af Fr. W. Pippings arbete .,De bibliothecariis academise abo- 

 ensis". Några dagar derefter, den 27 juni, stod doktors- och magistcrpromo- 

 tionen, då han jemte 51 andre kandidater, bland hvilka Sjöstedt, som var 

 primus, E. Bergenheim, Dämmert, Hartvall, M. J. Lindforss, Kari, Anton, Fredrik 

 och Gabriel Tengström, N. H. Pinello, Rein, A. A. och ü. F. Laurell m. fl., 



