erhöll fakultetens högsta värdighet, hvartill han och 11 af hans forne kam- 

 rater den 30 maj 187?> såsom jubilarer ånyo helsades. 



Nordström bäddade sig icke till ro på sin friska lager. Ännu hade 

 icke ett år efter promotionen förflutit, då han presterade ett nytt prof i an- 

 nan fakultet, nämligen domarexamen, den 21 maj 1824. Till en sådan skynd- 

 samhet och beslutet att söka sin fortkomst på den civila tjenstebanan manades 

 han af önskan att, efter fadrens i februari 1823 timade död, icke längre tynga 

 det torftiga hemmet. Andra exempel på lika hastigt fulländad juridisk kurs 

 saknas väl icke från dessa tider, då rättsstudiet, föredraget vid universitetet 

 af endast tvenne lärare, den ena i ekonomisk och handelslagfarenhet, den andre 

 i allmän lagfarenhet, efter Calonii anordning, hufvudsakligast inskränkte sig 

 till 1734 års lag med dertill hörande författningar, — så mycket äfven nämnda 

 stora auktoritet i en uppsats redan af 1808 framhållit vådan af juristens omo- 

 genhet. Om några djupare insigter kunde vid slikt förhållande icke blifva 

 fråga, allra minst hos en examinand, hvilken icke ens haft tillfälle att åtfölja 

 domare i)å ting och dymedelst i tillämi)ningens skola öka sitt vetande. Också 

 vann, till följd af den utvecklingsgång Nordströms ungdomsstudier tagit, den 

 praktiska sidan af juridiken och dess syskonvetenskaper aldrig i honom sin 

 man. F()r närvarande bedömdes icke heller hans teoretiska insigter högre än 

 med enhälligt „nöjaktiga" i examensbetyget. 



Af naturen icke mindre ambitiös än arbetsam, fattade Nordström 

 sin blott snäfva framgång som ett nederlag, för hvilket revanche borde 

 tagas. Brödstudiet adlades på omväg till högre själaspis. En sägen, bestyrkt 

 af trovärdiga personer, låter honom förtrytsamt yttra: „jag vill visa herrar pro- 

 fessorer, att min plats skall blifva ibland dem sjelfve." Att han höll ord, veta 

 vi, men ock, att han derefter blef en alt ainiat än medgörlig examinator. 

 Altnog, ändrande sin lefnadsplan, bestämde han sig att gå den lärda juridiska 

 vägen. Så energiskt greps verket an, att han halft annat år senare kunde 

 bestå juriskandidat-förhöret. Åter förmäler en, äfven i tryck utspridd sägen, 

 att han genom konsistorium tilltvungit sig rätt till detta prof, hvilket af någon 

 orsak skulle förvägrats honom. Helt visst beror dock ryktet på en förvexling 

 med hvad som tilldrog sig vid annat tillfälle, hvarom nedanför. Utslaget blef 

 emellertid icke heller denna gång fördelaktigare än ett „approbatur cum laude" 

 af hvardera examinatorn, dock kunde det tidigare, i en lägre examen erhållna, 

 dermed tills vidare anses godtgjordt. Han vann nu sin första akademiska be- 

 fordran i en e. o. amanuenssyssla vid konsistorium. Några månader derpå, 



o 



den 11 april 1826, lät han ock inskrifva sig såsom auskultant i Abo hofrätt, 



