8 



men har af bemälda embetsverk, hvilket han blott någon månad tillhörde, 

 aldrig haft något förordnande. 



Omslaget i Nordströms studier betingades icke ensamt af Stårad sjelf- 

 känsla, utan tillika af yttre orsak. Kedan stod adjunkturen i ekonomisk och 

 handelslagfarenhet, af brist på sökande, flera år ledig. Den nyss blefne kan- 

 didaten anmälde sig till tjensten och sammanskref ett disputationsspecimen 

 „Om länsförfattningen i den svenska norden intill Gustaf I:s tid", hvilket gran- 

 skades den 6 december 1826. Fakultetens omdöme utföll skäligen gynsamt, 

 eller att arbetet, ehuru lemnande rum för åtskilliga anmärkningar, dock egde 

 förtjensten att behandla en institution, hvilken „djupt ingripit i landets äldre 

 politiska organisation och betydligt inverkat både på lagstiftning och lagskip- 

 ning samt alla öfriga inre förhållanden, hvarförutom ämnet af inhemske jurister 

 hittills föga blifvit bearbetadt och utredt.'' Icke förty yttrades vid tjensteför- 

 slagets upprättande i konsistorium betänkligheter, dels på grund deraf, att spe- 

 ciminanten ännu ej tagit licentiatexamen, och således hellre bordt anhålla om 

 docentur, dels ock emedan den framlemnade skriften mindre var juridisk än 

 historisk samt dessutom icke angick bestående, utan längesedan antiqverade för- 

 hållanden. Pluraliteten förordade dock författaren till tjensten, den han ock 

 erhöll genom fullmagt af jf mars 1827. Eget nog skulle han många år se- 

 nare som professor få höra en invändning af samma art med den nyss nämnda. 

 Jag syftar på den för månge bekanta händelsen, då Nordström, som i sitt 

 auditorium under en rättshistorisk utläggning haft vicekansler till åhörare, af 

 denne tillfrågad „käre vän, gäller allt det der?" på sitt nekande svar vänligen 

 tillråddes: „professorn skulle läsa sådant som gäller." 



Omförmälde spécimen, änskönt blott ett ringa häfte om 30 qvartsidor 

 samt i och för sig temligen obetydligt, kan dock i mer än ett hänseende kallas 

 en märkelseskrift. På samma gång det utgör Nordströms första lärspån som 

 författare, betecknar det, till form och innehåll, fulleligen den rigtning, hans 

 utbildning tagit och bibehöll. Stilen är mycket ansad, ämnets uppställning 

 noga genomtänkt, materialet hemtadt, annorlunda än gemenligen i akademiska 

 förstlingsförsök, direkte ur primära källor. Dessa källor, Sveriges gamla sa- 

 gor och lagar hafva uppenbarligen tilldragit sig den unge forskarens lifligaste 

 intresse. Det rättshistoriska studiet egde, alt sedan Stjernhöks, Vexionii och 

 Calonii lysande föredömen, öfvervägande anseende i vår juridiska fakultet, hvar- 

 jemte landets i grunden förändrade politiska ställning, samt till och med många 

 dagens opinioner och uttalanden, tycktes uppfordra till djupare efterspaning af 

 vårt samfundsskicks rötter och betingelser. Hägrade för Nordströms tanke 



m 



